Vydavateľstvo Elist

www.elist.sk

Vyznanie

Beatrix Horváthová

Autor: © Beatrix Horváthová, 2015

Obálka: © Elist

Jazyková korekcia: Seamark, s.r.o

Vydavateľ elektronickej knihy: © Elist

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

ISBN: 978-80-8171-054-4

1.

„Nepotrebujem poznať budúcnosť,“ povedala mladá žena, keď mi podávala ruku pri našom stretnutí na výklad kariet.

Vonkajší výzor pre mňa veľa neznamenal. Z informačného poľa klientky som sa snažila zachytiť to, o čom sa nehovorí, čo sa dá len vycítiť. Krehká štíhla postava, vnímavé oči, nasávajúce okolitý život, a kdesi hlboko dobre skrývaný vnútorný svet. Bol preniknutý čerstvým bôľom z lekcií, ktoré nám život tak rád uštedruje, aby sme sa pokúsili pochopiť aspoň niečo z toho, čo tu prežívame stratení vo svojej samote. Porozumieť tomu, čo možno ani nie je v našich silách úplne pochopiť – zmyslu nášho snaženia, našej existencie.

„Nevykladám budúcnosť,“ odpovedala som jej, snažiac sa čítať z očí, ktorými s nami komunikuje duša. „Budúcnosť je iba pravdepodobnosť niečoho, čo sa môže stať, a vytvárame si ju, okrem iného, aj našimi každodennými rozhodnutiami. Je veľa spôsobov ako pochopiť svoj život. Ja komunikujem s kartami a cez ne pomáham ľuďom, aby porozumeli sami sebe.“

„Chcem porozumieť minulosti.“ Neskrývaný žiaľ mladej ženy sa uvoľňoval z tých najskrytejších kútov trinástej komnaty jej osobnosti. „Chcela by som vedieť, prečo... Prečo musel odísť, prečo ma opustil?“

Priťahujeme ľudí s rovnakými problémami, vzdychla som si. Cez jej príbeh sa budem musieť znovu ponárať do vlastného smútku, ktorý čas odplavoval pomaly do zabudnutia a teraz sa s výsmechom vynáral, aby mi pripomenul bolesť zo straty milovanej osoby.

Tvoja bolesť je nespracovaná a bude ťa prenasledovať dovtedy, kým sa s ňou nevyrovnáš a neprepustíš ju, znel mi v hlave hlas môjho sprievodcu, svetelnej bytosti, ktorá so mnou komunikovala počas mojich meditácií. Mnohokrát núkal odpovede, ktoré bolo ťažké prijať. Priveľmi pravdivé, priveľmi nahé... Neprečítaná kniha, pohodená kdesi na stolíku môjho vnútra, čakala, kedy znovu otvorím jej stránky a dočítam príbeh o láske a bolesti, odvahe a strachu. Príbeh o tom, čo prežívame, spracovávame svojimi otázkami, večnými otázkami bez konca. O živote, smrti, láske, nenávisti, šťastí, bolesti...

Tak ako táto mladá žena, aj ja som túžila porozumieť minulosti. Prúdu udalostí, ktoré už prešli, ale stále na mňa dýchali z každého kúta izby, po ktorej sa kedysi pohyboval ON, kde žil či prežíval svoj život stratený vo svete. Chcela som pochopiť okolnosti, ktoré ho doviedli práve tam, kam sa dostal, zahnaný istými skutočnosťami, ktoré si okolo seba vytváral, aby spätne prijímal, podobne ako my všetci, následky svojho konania, žitia a bytia.

Ako mám teda tejto krehkej žene, ktorá za mnou prišla, pomôcť? Váhala som. Sama som sa ešte nedokázala preniesť cez vlastnú skľúčenosť spôsobenú smrťou môjho manžela. Minulosť nekompromisne zavrela bránu za neodvratnými udalosťami, pri ktorých je ľudská vôla či snaha niečo zmeniť úplne bezmocná. A predsa, aj po rokoch ožíva otázka... PREČO? Vtieravá, stále nezodpovedaná otázka, pri ktorej mi zakaždým prechádzajú po chrbte zimomriavky. Nemám právo túto ženu zdržiavať. Neviem jej dať uspokojivú odpoveď.

„Skúste regresnú terapiu. Mohla by vám pomôcť pochopiť situáciu, ktorou ste prešli, porozumieť vlastnej bezmocnosti. Hľadanie sa začína v dávnej minulosti v skúsenostiach z minulých životov. Snažíme sa porozumieť, čím kedysi prešla naša duša a čo si prinášame so sebou ako nevyrovnané účty alebo, ak chcete, ako lekcie večne sa opakujúceho kolobehu nášho vývoja. Mnoho ľudí chápe, že veci sa nedejú náhodou a že tu nie sme prvýkrát.“

„Neverím na minulé životy,“ prudko zareagovala. „Nepamätám si ich a nezaujímajú ma. To, čo teraz prežívam, je reálne. Bol tu a teraz tu nie je. Zostalo len prázdno. Nechápem, že život ide aj bez neho ďalej... že sa celý vesmír nezastavil od zármutku, ktorý cítim. Neviem sa s tým zmieriť. Nechcem sa s tým zmieriť!“

Nebo modrých očí krehkej ženy stemnelo na hlboké tmavé more. Tajomné, neprebádané ako ľudská psychika.

„Bola som už u kartárok. Nie ste prvá, na ktorú som sa obrátila. Niekedy ma prekvapí, čo dokážu vidieť. Ale to prázdno, to zúfalstvo, ktoré cítim, zo mňa nesnímu. Musím poznať príčiny udalostí. Kde sa to všetko vzalo a prečo sa to muselo stať? Prečo sme sa stretli práve my dvaja a prečo ma potom nechal na svete samu?“

Vzduch vibroval emóciami z nezodpovedaných otázok, na ktoré túžila nájsť odpoveď skôr, než ju život nasmeruje k novým výzvam. Stratené ilúzie z dlhého reťazca nenaplnených rokov, ktoré tak veľa sľubovali a na ktorých význam sa snažila nájsť odpoveď. Život plynul akosi pomimo, váhavo, bez naplnenia, bez skutočného zmyslu toho, prečo sme prijali pobyt na Zemi. V tej chvíli som zrazu mala pocit, že skladám mozaiku vlastného príbehu zo skúseností, utrpenia, sklamania a skúšok, ktoré človek prežíva a donekonečna skladá. Zároveň príbehu plného uvedomenia, vďačnosti za dary poznávania a nekonečného mora lásky, toho najúžasnejšieho citu, ktorý sa tu na Zemi dá prežiť.

„Odišiel a nestihli sme sa rozlúčiť,“ pokračovala vo svojom monológu mladá žena. Vybičované emócie hustli, nafukovali sa ako balón, ktorý vám ide vybuchnúť pred nosom. „Nemôžem o tom s nikým hovoriť. Nepochopili by ma. Všetci okolo mňa očakávajú, že budem silná. Ale mne sa to divadlo o vlastnej sile už nechce hrať. Som citlivá. Chýba mi. Bol tu, on jediný, práve on, ktorého som tak veľmi milovala. Aj vtedy, keď som sa na neho hnevala, keď som sa s ním hádala a nechcela ho viac vidieť. Láska má veľa podôb. Je sladká aj horká. Všetky jej podoby sú ako jin a jang. Biela v čiernom, čierna v bielom...“

Vzala som do rúk karty. Vyciťovala som energiu situácie a zároveň som počúvala spoveď subtílnej ženy. Čím dlhšie rozprávala, tým viac som si začala uvedomovať, že stretnutie s ňou mi nastavilo zrkadlo môjho vlastného nespracovaného smútku, zatlačeného do podvedomia. Nečakane sa vynáral z hlbín a bolestivo jatril nezahojené rany. Udalosti môjho života nabrali rýchly spád a nečakaná choroba prevzala vládu nad situáciou a životom môjho manžela. Dlho po tom, ako ma opustil, som vnímala jeho éterickú prítomnosť. V tichu samoty som sa s ním dorozumievala cez myšlienky a pocity. Prekračovala som prah spoločnej minulosti. Blúdila v sladkobôľnych krajinách svojho malého introvertného sveta plného spomienok na lásku, ktorá zostáva ako hrejivý lampášik v srdci po celý život.

Jasne sa mi vynáral pred očami obraz dňa, keď som ho videla prvýkrát. Zasiahlo ma to ako blesk. Sila príťažlivosti, ktorou sa dvaja ľudia, dve energie pritiahnu.

Table of Contents

1.