Obsah

Seznam zkratek 3

Seznam souvisejících předpisů, 7

Předmluva 11

ČÁST PRVNÍ

Pojištění odpovědnosti

z provozu vozidla 13

Oddíl první

Úvodní ustanovení 13

§ 1

(Předmět úpravy) 13

§ 2

Vymezení pojmů 26

Oddíl druhý

Pojištění odpovědnosti 42

§ 3

Pojistná smlouva 42

§ 3a

Limity pojistného plnění 54

§ 3b

Stanovení výše pojistného 56

§ 4

zrušen 58

§ 5 58

Výjimky z pojištění odpovědnosti 58

§ 6

(Rozsah pojištění odpovědnosti) 60

§ 7

(Výluky z pojistného plnění) 80

§ 8

Povinnosti pojištěného 85

§ 9

Pojistné plnění 92

§ 9a

Škodní zástupce pojistitele v jiném členském státě 98

§ 9b

Škodní zástupce pojistitele z jiného členského státu pro Českou republiku 99

§ 9c

Škodní zástupce pojišťovny pro Českou republiku 100

§ 9d

(Domněnka škodního zástupce) 100

§ 10

Právo pojistitele na úhradu vyplacené částky 103

§ 11

Újma způsobená provozem vozidla s výjimkou z pojištění odpovědnosti 120

§ 12

(Zánik pojištění odpovědnosti) 122

§ 12 zák. o podmínkách provozu na poz. kom.

Vyřazení silničního vozidla z provozu 124

§ 13 zák. o podmínkách provozu na poz. kom.

Zánik silničního vozidla 127

§ 13

(Po zániku pojištění) 129

§ 14

Hraniční pojištění 131

§ 15

Evidence pojištění odpovědnosti 134

§ 15a

Informační středisko Kanceláře 140

§ 16

Přestupky 142

§ 16a

Správní delikty právnických osob a fyzických osob podnikajících 144

§ 16b

Společná ustanovení 145

§ 17

Kontrola pojištění odpovědnosti 147

Oddíl třetí

Kancelář 148

§ 18

(Česká kancelář pojistitelů) 148

§ 18a

Informační povinnosti Kanceláře 153

§ 19

Orgány Kanceláře 154

§ 20

Shromáždění členů 155

§ 21

Správní rada 156

§ 22

Kontrolní komise 157

§ 23

Výkonný ředitel 158

§ 23a

Fond zábrany škod 159

§ 23b

Komise 161

§ 24

Garanční fond 163

§ 24a

(Podmínky poskytnutí náhradního plnění) 173

§ 24b

(Plnění z garančního fondu) 178

§ 24c

zrušen 180

§ 25

Výkon dohledu nad činností Kanceláře 186

Oddíl čtvrtý

Společná a přechodná ustanovení 186

§ 26

Společná ustanovení 186

§ 26a

(Působnost obecního úřadu obce s rozšířenou působností) 188

§ 27

(Přechodná ustanovení) 188

§ 28

(Přechodná ustanovení) 189

§ 29

(Přechodná ustanovení) 191

ČÁST DRUHÁ

Změna zákona č. 185/1991 Sb., o pojišťovnictví,

ve znění pozdějších předpisů 192

§ 30

V zákoně č. 185/1991 Sb., o pojišťovnictví, ve znění zákona č. 320/1993 Sb., zákona č. 60/1995 Sb. a zákona č. 149/1995 Sb., se § 26 zrušuje. 193

ČÁST TŘETÍ

Změna zákona č. 12/1997 Sb., o bezpečnosti a plynulosti provozu

na pozemních komunikacích 193

§ 31

ČÁST ČTVRTÁ

Změna zákona č. 200/1990 Sb., o přestupcích,

ve znění pozdějších přepisů 194

§ 32

ČÁST PÁTÁ

zrušena 195

§ 33

zrušen 195

ČÁST ŠESTÁ

ÚČINNOST 195

§ 34

Vybraná ustanovení novel 196

Vzor citace: KAZDA, P., KAZDOVÁ, K. Zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla. Komentář. 1. vydání. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2016. 204 s.

Právní stav publikace je k 1. 5. 2016.

© JUDr. Petr Kazda, Mgr. Karolína Kazdová, 2016

Recenzoval: JUDr. Miloš Holub, Ph.D.

ISBN 978-80-7552-259-7 (brož.)

ISBN 978-80-7552-260-3 (e-pub)

Seznam zkratek

Právní předpisy

ABGB

Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch (rakouský obecný zákoník občanský)

čtvrtá motorová směrnice

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES ze dne 16. května 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a o změně směrnic Rady 73/239/EHS a 88/357/EHS, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES

druhá motorová směrnice

Druhá směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, ve znění směrnice Rady 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES

insolvenční zákon

zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

Listina

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb.,

o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

obč. zák.

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

obecní zřízení

zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

o. s. ř.

zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

pátá motorová směrnice

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, kterou se mění směrnice Rady 72/166/EHS, 84/5/EHS, 88/357/EHS a 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES

o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel

PETL

principy evropského deliktního práva

prováděcí vyhláška

vyhláška Ministerstva financí č. 205/1999 Sb., kterou se provádí zákon č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla)

první motorová směrnice

směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění, ve znění směrnic Rady 72/430/EHS a 84/5/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES

Řím II

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES)

č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy

(Řím II)

Solvency II

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES

ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solvency II)

spr. řád

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

šestá motorová směrnice

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES

ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění

tr. řád

zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním

tr. zákoník

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

třetí motorová směrnice

směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. 5. 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES

zák. č. 40/1964 Sb.

zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

zák. o podmínkách provozu na poz. kom.

zákon č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích a o změně zákona č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění zákona č. 307/1999 Sb.

zák. o pojišťovnictví

zák. č. 277/2009 Sb., o pojišťovnictví

zák. o silničním provozu

zákon č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu)

zák. práce

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

Ostatní zkratky

EU

Evropská unie

NS

Nejvyšší soud

NSS

Nejvyšší správní soud

Sb. NS

Sbírka rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu

SD EU, Soudní dvůr EU

Soudní dvůr Evropské unie

SPZ

státní poznávací značka

ÚS

Ústavní soud

Seznam souvisejících předpisů1, 2

Úmluva o právu použitelném pro dopravní nehody (vyhláška ministra zahraničních věcí č. 130/1976 Sb.)

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

zákon č. 946/1811 Sb. z. s., obecný zákoník občanský

zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)

zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zákon č. 162/1908 ř. z., o ručení za škody z provozování jízdních silostrojů (automobilů)

zákon č. 501/1917 ř. z., o pojistné smlouvě

zákon č. 198/1932 Sb. z. a n., o dopravě motorovými vozidly

zákon č. 145/1934 Sb., o pojistné smlouvě

zákon č. 81/1935 Sb. z. a n., o jízdě motorovými vozidly

zákon č. 56/1950 Sb., o provozu na veřejných silnicích

zákon č. 189/1950 Sb., o pojistné smlouvě

zákon č. 63/1951 Sb., o odpovědnosti za škody způsobené dopravními prostředky

zákon č. 85/1952 Sb., o pojišťovnictví

zákon č. 82/1966 Sb., o pojišťovnictví

zákon č. 12/1997 Sb., o bezpečnosti a plynulosti provozu na pozemních komunikacích

zákon č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách

zákon č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích

zákon č. 48/1997 Sb., o veřejném zdravotním pojištění a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů

zákon č. 167/1998 Sb., o návykových látkách a o změně některých dalších zákonů

zákon č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za újmu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla)

zákon č. 363/1999 Sb., o pojišťovnictví a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojišťovnictví)

zákon č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu)

zákon č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích a o změně zákona č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění zákona č. 307/1999 Sb.

zákon č. 37/2004 Sb., o pojistné smlouvě a o změně souvisejících zákonů (zákon o pojistné smlouvě)

zákon č. 38/2004 Sb., o pojišťovacích zprostředkovatelích a samostatných likvidátorech pojistných událostí a o změně živnostenského zákona (zákon o pojišťovacích zprostředkovatelích a likvidátorech pojistných událostí)

zákon č. 47/2004 Sb., kterým se mění zákon č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 200/1990 Sb., o přestupcích, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 379/2005 Sb., o opatřeních k ochraně před škodami působenými tabákovými výrobky, alkoholem a jinými návykovými látkami a o změně souvisejících zákonů

zákon č. 187/2006 Sb., o nemocenském pojištění

zákon č. 137/2008 Sb., kterým se mění zákon č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 363/1999 Sb., o pojišťovnictví a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojišťovnictví), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích a o změně zákona č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění zákona č. 307/1999 Sb., ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 48/1997 Sb., o veřejném zdravotním pojištění a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 273/2008 Sb., o Policii České republiky

zákon č. 277/2009 Sb., o pojišťovnictví

zákon č. 160/2013 Sb., kterým se mění zákon č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 238/2000 Sb., o Hasičském záchranném sboru České republiky a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 239/2013 Sb., kterým se mění zákon č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích a o změně zákona č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění zákona č. 307/1999 Sb., ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

zákon č. 303/2013 Sb., kterým se mění některé zákony v souvislosti s přijetím rekodifikace soukromého práva

zákon č. 354/2014 Sb., kterým se mění zákon č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za újmu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 239/2013 Sb., kterým se mění zákon č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích a o změně zákona č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění zákona č. 307/1999 Sb., ve znění pozdějších předpisů

dekret presidenta republiky č. 103/1945 Sb., o znárodnění soukromých pojišťoven

vládní nařízení č. 54/1953 Sb., o provozu na silnicích

vládní nařízení č. 463/2013 Sb., o seznamech návykových látek

vyhláška ministerstva financí č. 105/1951 Ú. l., o provádění pojištění zákonné odpovědnosti za provoz motorových vozidel

vyhláška ministerstva financí č. 197/1964 Sb., kterou se stanoví rozsah a podmínky zákonného pojištění odpovědnosti za škody způsobené provozem motorových vozidel

vyhláška ministerstva financí České socialistické republiky č. 123/1974 Sb., kterou se stanoví rozsah a podmínky zákonného pojištění odpovědnosti za škody způsobené provozem motorových vozidel provozovaného Českou státní pojišťovnou

vyhláška federálního ministerstva vnitra č. 99/1989 Sb., o pravidlech provozu na pozemních komunikacích (pravidla silničního provozu)

vyhláška ministerstva financí České republiky č. 492/1991 Sb., kterou se stanoví rozsah a podmínky zákonného pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem motorového vozidla

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 177/1996 Sb., o odměnách advokátů a náhradách advokátů za poskytování právních služeb (advokátní tarif)

vyhláška Ministerstva financí č. 205/1999 Sb., kterou se provádí zákon č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla)

vyhláška Ministerstva dopravy a spojů č. 32/2001 Sb., o evidenci dopravních nehod

vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 440/2001 Sb., o odškodnění bolesti a ztížení společenského uplatnění

vyhláška Ministerstva dopravy a spojů č. 341/2014 Sb., o schvalování technické způsobilosti a o technických podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (Řím II)

směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění

směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel

směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES ze dne 16. května 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a o změně směrnic Rady 73/239/EHS a 88/357/EHS

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/65/ES ze dne 23. září 2002 o uvádění finančních služeb pro spotřebitele na trh na dálku a o změně směrnice Rady 90/619/EHS a směrnic 97/7/ES a 98/27/ES

směrnice Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, kterou se mění směrnice Rady 72/166/EHS, 84/5/EHS, 88/357/EHS a 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solvency II)

[1] Předpisy jsou řazeny v pořadí:

– mezinárodní smlouvy,

– ústavní zákony,

– kodexy,

– zákony,

– ostatní právní předpisy.

[2] Není-li uvedeno jinak, jsou všechny předpisy v textu citovány ve znění pozdějších předpisů.

Předmluva

Zákon o pojištění odpovědnosti za újmu způsobenou provozem vozidla (dále v textu komentáře též jen „zákon“, „komentovaný zákon“, příp. „komentovaný předpis“) je jedním z řady českých právních předpisů, které upravují povinné smluvní pojištění. Ve srovnání s ostatními se jeví jako společensky nejvýznamnější co do počtu dotčených subjektů, množství pojistných událostí i rozsahu škod krytých pojištěním. Na rozdíl od ostatních povinných smluvních pojištění je často pojištěným běžný občan, neprofesionál se základním právním povědomím.

Automobilismus se rozšiřuje od třicátých let 20. století, další vlna rozšiřování přišla po roce 2000, kdy se i v České republice rozvinuly západní standardy života s dvěma a více vozidly v rodině. Důležitým faktorem, proč se touto problematikou zabývat, je nárůst počtu registrovaných vozidel v České republice. Z údajů Ministerstva dopravy vyplývá nárůst počtu silničních vozidel z 5 465 821 v roce 2005 na 6 755 007 v roce 2013.[1] Rizikovost provozu vozidel na pozemních komunikacích dokládají i statistiky Policie České republiky, která v roce 2013 šetřila 84 398 nehod, při kterých bylo 583 osob usmrceno, těžce zraněno bylo 2 782 osob a 22 577 osob bylo lehce zraněno. Odhadnutá hmotná škoda policií na místě nehody je 4 938,17 mil. Kč.[2]

Provoz motorových vozidel je v současné době nejrozšířenější způsob dopravy osob. Vzhledem k rozšířenosti automobilové i jiné motorové dopravy a širokému okruhu účastníků provozu je právě v tomto provozu vysoké riziko vzniku škod. Z důvodu četnosti dopravních nehod, společenské závažnosti chování, které vznik škod zapříčiňuje, a nemalé výši škod, zákonodárce chrání všechny účastníky provozu motorových vozidel povinným pojištěním odpovědnosti. Majetek škůdce totiž často nepostačuje k pokrytí vzniklé škody. Proto je důležité, aby odškodnění poškozených z dopravních nehod zajišťovala stabilní finanční instituce s dostatečnou finanční rezervou, která bude plnit funkci zprostředkovací i uhrazovací. Pojištění sice přímo nezabraňuje vzniku újmy, ale motivuje pojištěného, aby jejímu vzniku předcházel. Pojištění odpovědnosti chrání nejen poškozené, ale i samotné škůdce, kteří se uhrazením relativně nízkého pojistného vyhnou riziku závažných finančních potíží.

V oblasti provozu motorových vozidel poskytuje pojistný trh dva produkty, kterými se vlastníci (provozovatelé) motorových vozidel mohou chránit před vznikem újmy. Prvním je havarijní pojištění, které je pojištěním dobrovolným a chrání pojistitele před škodou, kterou si sám neúmyslně způsobí (vztahuje se i na krádeže, vandalismus či živelné pohromy). Druhým je povinné smluvní pojištění, pro které se vžilo lidové označení „povinné ručení“.

[1] MINISTERSTVO DOPRAVY. Ročenka dopravy České republiky 2013 [online]. Praha: Ministerstvo dopravy, 2014, s. 51. Dostupné z: https://www.sydos.cz/cs/rocenka_pdf/Rocenka_dopravy_2013.pdf [cit. 2015-01-09].

[2] POLICIE ČESKÉ REPUBLIKY. Přehled nehodovosti na pozemních komunikacích v České republice za rok 2013 [online]. Praha: Policie ČR, 2014. 35 s. Dostupné z: http://www.policie.cz/clanek/statistika-nehodovosti-900835.aspx?q=Y2hudW09Mg%3d%3d [cit. 2015-01-09].

ZÁKON

č. 168/1999 Sb.

ze dne 13. července 1999

O POJIŠTĚNÍ ODPOVĚDNOSTI ZA ÚJMU ZPŮSOBENOU PROVOZEM VOZIDLA A O ZMĚNĚ NĚKTERÝCH SOUVISEJÍCÍCH ZÁKONŮ

(ZÁKON O POJIŠTĚNÍ ODPOVĚDNOSTI Z PROVOZU VOZIDLA)

Změna: 307/1999 Sb., 56/2001 Sb., 320/2002 Sb., 47/2004 Sb., 377/2005 Sb., 57/2006 Sb., 296/2007 Sb., 137/2008 Sb., 137/2008 Sb. (část), 274/2008 Sb., 278/2009 Sb., 281/2009 Sb., 341/2011 Sb., 18/2012 Sb., 160/2013 Sb. (část), 160/2013 Sb., 303/2013 Sb., 239/2013 Sb., 354/2014 Sb.

Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky:

ČÁST PRVNÍ

Pojištění odpovědnosti

z provozu vozidla

Oddíl první

Úvodní ustanovení

§ 1

(Předmět úpravy)

(1) Tento zákon zapracovává příslušné předpisy Evropských společenství^1 a upravuje

a) pojištění odpovědnosti za újmu způsobenou provozem vozidla (dále jen „pojištění odpovědnosti“),

b) zřízení České kanceláře pojistitelů (dále jen „Kancelář“), její právní postavení, organizaci a předmět činnosti.

(2) Nestanoví-li tento zákon jinak, může na dálnici1a, silnici^2 místní komunikaci^3 a účelové komunikaci, s výjimkou účelové komunikace, která není veřejně přístupná^4 (dále jen „pozemní komunikace“), provozovat vozidlo pouze ten, jehož povinnost nahradit újmu způsobenou provozem tohoto vozidla je pojištěna podle tohoto zákona. Povinnost pojištění odpovědnosti musí být splněna i v případě ponechání vozidla na pozemní komunikaci.

(3) Nestanoví-li tento zákon jinak, pojištění odpovědnosti se řídí občanským zákoníkem.

1) Směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění, ve znění směrnic Rady 72/430/EHS a 84/5/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES.

Druhá směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, ve znění směrnice Rady 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES.

Třetí směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES ze dne 16. května 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a o změně směrnic Rady 73/239/EHS a 88/357/EHS, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, kterou se mění směrnice Rady 72/166/EHS, 84/5/EHS, 88/357/EHS a 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel.

1a) § 4 odst. 1 zákona č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích.

2) § 5 zákona č. 13/1997 Sb.

3) § 6 zákona č. 13/1997 Sb.

4) § 7 zákona č. 13/1997 Sb.

Přehled výkladu:

I. Vývoj právní úpravy pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel (1 až 7)

II. Právní úprava de lege lata (8 až 30)

III. Vývoj právní úpravy pojistných smluv o povinném pojištění (31 až 42)

K odst. 1

I. Vývoj právní úpravy pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel

1. V polovině 19. století začala vznikat automobilová doprava a brzy nato sami vlastníci motorových vozidel začali vyhledávat ochranu před rizikem vzniku nebývale vysokých škod z provozu vozidel. Z počátku (do roku 1933) bylo pojištění zcela dobrovolné, proto se právní úprava řídila pouze obecnými předpisy závazkového práva a vycházela z principu odpovědnosti za zavinění. Rakouský obecný zákoník občanský (ABGB) byl v roce 1908 doplněn tzv. automobilovým zákonem – zákon č. 162/1908 ř. z., o ručení za škody z provozování jízdních silostrojů ze dne 9. 8. 1908, který přešel k principu odpovědnosti za následek, nehledě na zavinění. Podle § 1 zákona č. 162/1908 ř. z. „jestliže provozováním silničního vozidla (jízdního silostroje) živelnou silou na veřejných silnicích a cestách nikoliv na kolejnicích pohybovaného někdo byl poraněn nebo zabit nebo byla-li způsobena škoda na věcech, řidič a vlastník nebo každý spoluvlastník ručí za náhradu způsobené škody, a to při škodách na věcech, za odškodnění podle § 1323 ABGB, při poranění na těle podle § 1325 a § 1326 ABGB, při zabití podle § 1327 ABGB… Kdo odpírá ručiti podle tohoto ustanovení, má dokázati skutečnosti, na kterých se jeho osvobození zakládá“.

2. Od dvacátých let 20. století se automobilová doprava začala rozšiřovat, a tak se zvyšovalo i nebezpečí vzniku škody u účastníků silničního provozu. Proto bylo třeba zabezpečit jak jejich nárok na náhradu škody, která má původ v silničním provozu, tak i faktickou vymahatelnost tohoto nároku s ohledem na solventnost škůdce. Zpočátku byl poškozený nucen si nápravu škody uhradit sám a následně ji v dlouhém soudním řízení vymáhat po škůdci. Po první světové válce přišel rozvoj automobilismu v takové míře, že se pojištění odpovědnosti z provozu stalo nejvýznamnějším ze všech pojištění odpovědnosti.

3. Zavedení povinného pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel odlehčilo nejen soudní agendě, ale zvýšilo i úspěšnost poškozených při vymáhání náhrady škody na škůdci. Zákon č. 198/1932 Sb., o dopravě motorovými vozidly (tzv. malý automobilový zákon), nejprve zavedl povinné smluvní pojištění odpovědnosti pro provozovatele motorových vozidel sloužících k přepravě osob a nákladů za úplatu, které se vztahovalo na osoby podnikající v dopravě. Zákonem č. 81/1935 Sb., o jízdě motorovými vozidly (tzv. velký automobilový zákon), bylo zavedeno povinné smluvní pojištění odpovědnosti z provozu motorového vozidla, tzv. zákonné ručení, pro všechny provozovatele motorových vozidel, která podléhala zápisu do registru motorových vozidel. Majitel vozidla měl povinnost pojistit sebe i osobu, která vozidlo řídí s jeho vědomím. Pojištění mělo osobní charakter – pojištěna byla osoba, která vozidlo řídila, ne vozidlo samotné. I přes novou právní úpravu docházelo k situacím, kdy poškozeným škoda uhrazena nebyla. Zákon č. 162/1908 ř. z., o ručení za škody z provozování jízdních silostrojů, i zákon č. 81/1935 Sb., o jízdě motorovými vozidly, obsahovaly totiž výjimky z pojištění, kdy pojistiteli nevznikla povinnost plnit poškozeným, např. pojištěný způsobil škodu v opilosti, při jízdě bez řidičského průkazu, nebylo zaplaceno pojistné atd. Na podporu poškozených bez odškodnění byl v roce 1935 založen Fond pro podporu při úrazech motorovými vozidly (předchůdce Garančního fondu), ze kterého se poškozeným hradila pouze škoda na zdraví. Náhradu věcné škody musel poškozený vymáhat výlučně po viníkovi nehody. Finance do fondu plynuly z dotací vybraných orgánů a organizací a z pokut uložených majitelům motorových vozidel bez pojištění.

4. Zákonem č. 56/1950 Sb., o provozu na veřejných silnicích, zákonodárce změnil formu pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel z povinného smluvního pojištění na zákonné pojištění, kde byl vznik pojištění vázán na pouhou existenci motorového vozidla nebo přidělení registrační značky (dále upraveno zákonem č. 63/1951 Sb., o odpovědnosti za škody způsobené dopravními prostředky, vyhláškou ministerstva financí č. 105/1951 Ú. l. o provádění pojištění zákonné odpovědnosti za provoz motorových vozidel). Poprvé byl zakotven přímý nárok poškozeného na úhradu škody vůči pojistiteli pro případy, kdy nebyl zjištěn škůdce. Vzhledem k zákonné formě pojištění byl zákon nahrazen v roce 1953 pouhým vládním nařízením č. 54/1953 Sb., o provozu na silnicích, toto nařízení zůstalo účinné až do roku 1997. V § 11 bylo stanoveno, že osoby odpovědné za provoz motorových vozidel jsou proti následkům zákonné odpovědnosti povinně pojištěny u Státní pojišťovny.

5. Pojištění vznikalo na základě zákonem stanovené právní skutečnosti upravené v § 789 zák. č. 40/1964 Sb., ve znění účinném do 31. 12. 2004, podle kterého „zvláštní právní předpis může uložit fyzické a právnické osobě povinnost uzavřít pojistnou smlouvu. Může též stanovit, že pojištění bez uzavření pojistné smlouvy vznikne na základě jiné skutečnosti za podmínek v něm uvedených (pojištění zákonné)“. Tímto zvláštním právním předpisem byl např. § 14 zákona č. 12/1997 Sb., o bezpečnosti a plynulosti provozu na pozemních komunikacích, ve znění účinném do 31. 12. 1999. Pojištění bylo dále upraveno vyhláškou ministerstva financí č. 197/1964 Sb., kterou se stanoví rozsah a podmínky zákonného pojištění odpovědnosti za škody způsobené provozem motorových vozidel, která byla nahrazena vyhláškou ministerstva financí České socialistické republiky č. 123/1974 Sb., kterou se stanoví rozsah a podmínky zákonného pojištění odpovědnosti za škody způsobené provozem motorových vozidel provozovaného Českou státní pojišťovnou. Pojištěno bylo každé vozidlo bez ohledu na to, zda bylo k silničnímu provozu skutečně užíváno. Dokladem o pojištění byla státní poznávací značka. Stát zde prostřednictvím České státní pojišťovny vykonával monopol a sám stanovil roční sazby pojistného bez ohledu na výši poskytnutých pojistných plnění. I když pojistník řádně nehradil pojistné, nedocházelo k zániku pojištění. Zákonné pojištění zanikalo zánikem provozovatele vozidla, zánikem pojištěného motorového vozidla (nesplňuje technické požadavky, nastala u něj totální škoda při dopravní nehodě atd.), nebo pokud provozovatel přestal být provozovatelem vozidla.

6. Přepracovaný občanský zákoník zrušil v roce 1992 státní pojišťovací monopol, čímž mohlo vznikat nové pojišťovnictví na konkurenčním trhu. Zákonné pojištění bylo od 1. 1. 1992 upraveno vyhláškou ministerstva financí České republiky č. 492/1991 Sb., kterou se stanoví rozsah a podmínky zákonného pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem motorového vozidla. Hlavním problémem předchozích právních úprav bylo, že stanovovaly pevné sazby pojistného, které vůbec nepokrývaly závazky pojistitelů na plnění z povinného pojištění. Povinné pojištění se tak stalo pro pojišťovny velice nerentabilním, až ztrátovým odvětvím.

7. V 90. letech, kdy v jiných vyspělých evropských státech již úspěšně fungoval smluvní model pojištění, se naplno projevily systémové nedostatky zákonného pojištění u nás. Nezbytným vyústěním situace bylo přijetí zákona č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za újmu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla).

II. Právní úprava de lege lata

8. Základním pramenem právní úpravy povinného pojištění v České republice je zákon č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za újmu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění pozdějších předpisů. Prováděcím předpisem je vyhláška Ministerstva financí č. 205/1999 Sb., kterou se provádí zákon č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění vyhlášky č. 186/2008 Sb.

9. Do roku 1999 mělo pojištění odpovědnosti z provozu motorového vozidla formu zákonného pojištění, jehož správu vykonávala jako jediný pojistitel Česká pojišťovna, a. s. (jako právní nástupce České pojišťovny, s. p., která vznikla z České státní pojišťovny). Ministerstvo financí ČR, Česká pojišťovna, a. s., a Česká asociace pojišťoven společnou prací vytvořily návrh, který byl přijat jako zákon č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za újmu způsobenou provozem vozidla, a s účinností od 1. 1. 2000 změnil formu ze zákonného na povinné smluvní pojištění.

10. Zákon obsahuje komplexní úpravu povinného pojištění a vychází z šesti motorových směrnic Evropského společenství, resp. Evropské unie. Na základě výše uvedeného zákona vznikla Česká kancelář pojistitelů, na niž přešla všechny práva a povinnosti vzniklé České pojišťovně, a. s., ze zákonného pojištění včetně všech vytvořených finančních rezerv. Došlo k otevření pojistného trhu a pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel začaly poskytovat další soukromé pojišťovny. Licenci k poskytování povinného pojištění získalo 12 pojišťoven. Po dobu následujících 3 let prováděcí předpis Ministerstva financí ČR stanovil maximální a minimální výši pojistného, aby zabránil nestabilitě pojistného trhu.

11. Zákon převzal podstatnou část předcházející vyhlášky ministerstva financí České republiky č. 492/1991 Sb., kterou se stanoví rozsah a podmínky zákonného pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem motorového vozidla, ale obsahuje i novinky, které vychází z práva Evropského společenství, resp. Evropské unie. Rozšiřuje počet definovaných základních pojmů, obsahuje ustanovení týkající se pojistné smlouvy, zániku pojištění, rozsahu pojištění, práv a povinností pojistitele a pojištěného, podmínek pojistného plnění atd. Zákon již nestanoví konkrétní sazby pojistného, nyní je určují pojistitelé sami v souladu se svými náklady (zde se projevuje velký konkurenční boj a někdy jsou pojistitelé podezříváni i z kartelových praktik). Zákon prošel několika novelizacemi v souvislosti s přijímáním nových směrnic Evropské unie v oblasti pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel.

12. Zásadním přínosem bylo zakotvení přímého nároku poškozeného vůči pojistiteli již v samotném zákoně. Podle předchozích úprav musel totiž poškozený až na výjimky uplatnit svůj nárok přímo u škůdce. Pojistiteli vznikala povinnost k plnění až na základě oznámení pojistné události pojištěným škůdcem. Pojistitel přišel o možnost odmítnout plnění, jestliže pojištěný bez souhlasu pojišťovny uznal povinnost nahradit škodu a její výši, nyní pojistitel provádí vlastní šetření na základě ohlášení škodní události.

13. Zákon zrušil limitní hranici pro postižní nárok pojistitele, která byla stanovena na max. 50 % vyplaceného pojistného; je tedy na vůli pojistitele, v jakém rozsahu bude svůj regresní nárok uplatňovat, je omezen pouze výší pojistného plnění, kterou z dané pojistné události vyplatil.

14. Zásadní vliv na aktuální znění zákona mají směrnice Evropské unie, tlak na sbližování právních úprav je dán zejména rozvojem vnitřního trhu a svobody pohybu. Bylo třeba nastolit jednotný systém a právní jistotu pro občany Evropské unie, kteří se pohybují mimo svůj domovský stát. Harmonizaci zajišťují motorové směrnice.

15. První tři motorové směrnice – první směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. 4. 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění, Druhá směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. 12. 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a Třetí směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. 5. 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel – byly podkladem pro vytvoření zákona č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za újmu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla). Jejich nejvýznamnějším přínosem bylo zavedení povinného odpovědnostního pojištění motorových vozidel v členských státech a systému mezinárodních zelených karet (členský stát měl povinnost zajistit, že vozidlo s obvyklým stanovištěm v tomto státě bude pojištěno), stanovení limitu pojistného plnění (v roce 1983 to bylo 350 000 ECU u škod na zdraví pro každého poškozeného, 100 000 ECU při škodách na majetku), stanovení povinnosti pro členské státy vytvořit kanceláře pojistitelů a zavedení zákazu výluky z pojištění – pojistitel se má hojit na pojištěném, ne na poškozeném (C–129/94, Ruiz Bernáldez – viz jud. č. 4).

16. Třetí motorová směrnice výrazně podpořila volný pohyb, když zavedla princip „single premium“, dle kterého jedna pojistná smlouva pokrývá svým rozsahem celé území Evropské unie a zaručuje svým obsahem právní ochranu předepsanou právními předpisy v každém členském státě, a pokud je širší pojistná ochrana členského státu, kde má vozidlo své obvyklé stanoviště, pak právní ochranu tohoto státu. Povinné krytí bylo rozšířeno na škody na zdraví všech cestujících vyjma řidiče vozidla odpovědného za dopravní nehodu.

17. Čtvrtá až šestá motorová směrnice byly vydány po účinnosti komentovaného zákona, a proto si tento zákon vyžádal novelizace. Čtvrtá motorová směrnice posílila ochranu zájmů poškozených zavedením institutu škodního zástupce, který má zabezpečit poškozeným jednodušší dosažení odškodnění z dopravních nehod vzniklých při jejich pobytu v některém z členských států mimo jejich bydliště. Dále byla vytvořena informační střediska, která poskytují informace o pojistitelích a pojištěných pro snadnější uplatnění nároku na náhradu škody u cizího pojistitele. Do komentovaného zákona byly včleněny zákonem č. 47/2004 Sb.

18. Pátá motorová směrnice přinesla výkladová a zpřesňující pravidla pro předchozí směrnice. Byly navýšeny minimální limity pojistného plnění, u škody na zdraví na částku 1 000 000 eur na každého poškozeného (5 000 000 eur na každý nárok, bez ohledu na počet poškozených) a u věcných škod na částku 1 000 000 eur bez ohledu na počet poškozených, těchto limitů měly státy dosáhnout do roku 2013. Právní předpisy České republiky dosahovaly již před přijetím směrnice těchto minimálních limitů plnění u škod na zdraví, bylo nutné zvýšit pouze limit u věcných škod z 18 milionů Kč na 35 milionů Kč. Směrnice z důvodu nespravedlivého snížení ochrany poškozených zakázala započtení spoluúčasti poškozené osoby v případě věcných škod způsobených nepojištěnými vozidly. Směrnice přinesla i nové pojetí zelené karty, kdy zelená karta se stala jediným průkazem pojištění odpovědnosti z provozu vozidla jak v domácím státu, tak i v cizím členském státu. Pojistiteli vznikla povinnost vydat pojistníkovi na žádost potvrzení o trvání pojištění. Dosud se zelenou kartou prokazovalo povinné pojištění pouze v zahraničí. V souvislosti s principem teritoriality (jedno povinné pojištění v komunitárním právu pokrývá celé území Evropské unie) bylo pojistiteli zakázáno ukončovat pojistný vztah v důsledku provozu vozidla mimo stát jeho registrace, ale pojistníkovi vznikla možnost za stanovených podmínek pojištění přerušit. Další změny nebylo třeba do zákona zavádět, neboť je již obsahoval, např. přímý nárok poškozeného vůči pojišťovně.

19. První až pátá motorová směrnice byly sjednoceny do jednoho předpisu v podobě šesté motorové směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. 9. 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové povinnosti pojištění, účinné od 27. 10. 2009, která plně nahrazuje předešlé právní akty a v plném znění zachovává jejich obsah. Směrnice zachovala předchozí pravidla i lhůty, došlo pouze ke sjednocení právní úpravy do jednoho právního předpisu z důvodu srozumitelnosti a jednoduchosti práva Evropské unie hlavně pro účely transpozice do národních právních řádů. Text Šesté motorové směrnice obsahuje srovnávací a převáděcí tabulku článků předešlých směrnic. Šestá motorová směrnice v kontextu českého právního řádu nepřináší nové změny, došlo v ní především ke sjednocení právní úpravy z několika motorových směrnic do jedné. Právní úprava Šesté motorové směrnice je velice kvalitní a výrazně posiluje ochranu práv poškozených, problémy vznikají při transpozici do vnitrostátních právních úprav. V České republice se tento problém vyskytl při stanovení rozsahu pojištění odpovědnosti.

20. Z části textu o vývoji právní úpravy pojištění odpovědnosti můžeme odvodit vznik lidového označení „povinné ručení“. Toto označení odpovídá prvním úpravám povinného pojištění v zákonu č. 162/1908 ř. z., o ručení za škody z provozování jízdních silostrojů.

21. Za další prameny práva v povinném pojištění lze pokládat zákon č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu), který stanovuje pravidla provozu na pozemních komunikacích a povinnosti účastníků provozu, a zákon č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích a o změně zákona č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění zákona č. 307/1999 Sb., který upravuje registraci a schvalování technické způsobilosti vozidel. Pravidla provozu a technická způsobilost vozidel jsou důležité pro šetření škodné události pojistitelem a následné uplatnění jeho regresního nároku.

22. Pramen práva, který se vztahuje k jednomu z hlavních subjektů pojištění – pojistiteli, je zákon č. 363/1999 Sb., o pojišťovnictví a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojišťovnictví) který upravuje podmínky provozování pojišťovací činnosti, dohled České národní banky a stanoví odvětví životních a neživotních pojištění.

23. Základní právní úprava odpovědnosti za újmu je obsažena v zákoně č. 89/2012 Sb., občanský zákoník, který je lex generalis ke komentovanému předpisu. Občanský zákoník definuje podmínky vzniku povinnosti nahradit škodu z provozu dopravních prostředků a odlišuje ji tak od obecné povinnosti k náhradě újmy.

24. Jako lex specialis vystupuje komentovaný zákon ve vztahu k zákonu č. 200/1990 Sb., o přestupcích, kdy sám vymezuje v § 16 a § 16a přestupky a správní delikty fyzických a právnických osob v souvislosti s povinným pojištěním. Ustanovení zákona obsahují nejen dispozice, ale jsou v nich uvedeny i sankce, zpravidla ve formě peněžitého trestu, případně zákazu činnosti.

K odst. 2

25. Zákon vymezuje typy pozemních komunikací, na nichž je možno provozovat vozidlo pouze za splnění podmínky, že ten, kdo provozuje vozidlo, je pro případ vzniku povinnosti nahradit újmu vzniklou z tohoto provozu pojištěn. Předmětem pojištění není vozidlo, je jím povinnost k náhradě újmy způsobená provozem tohoto vozidla. Pojištění se vztahuje a uzavírá pro dané vozidlo, nikoliv pro jednotlivé řidiče. Platí tak, že z pojištění vozidla je kryta povinnost k náhradě újmy způsobené kterýmkoliv jeho řidičem. Následný vztah mezi pojistitelem a škůdcem upravuje § 10. Je logické, že se pojištění vztahuje k provozovanému vozidlu, protože u něj se může střídat několik řidičů (potenciálních škůdců), nikoliv k jednotlivému řidiči, který by si musel pro každý případ provozování vozidla stejného či jiného zřizovat nové pojištění, ani nelze povinnost pojištění vztáhnout k udělení řidičského oprávnění, neboť ne všichni držitelé řidičského oprávnění jsou aktivními řidiči vozidel.

26. Zákon vyžaduje pojištění při provozu na vymezených typech pozemních komunikací – dálnice, silnice, místní komunikace a veřejně přístupné účelové komunikace (definice těchto pojmů – viz § 2–7 zákona č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích). Provozování vozidla mimo tyto komunikace povinné pojištění nekryje. Účelovou komunikací, která není veřejně přístupná a v daném případě se na ni nebude pojištění vztahovat, je např. parkoviště rekreačních chat, polní cesty, soukromé pozemky. Tato právní úprava se však v současné době jeví jako nevyhovující, neboť nereflektuje aktuální judikaturu Soudního dvora Evropské unie. Ministerstvo financí již připravuje vládní návrh zákona, který by měl požadavkům Soudního dvora Evropské unie vyhovět. Jedná se o zásadní rozsudek Soudního dvora EU ve věci C-162/13 Damijan Vnuk proti Zavarovalnica Triglav d. d. (viz jud. č. 3). Soudní dvůr EU zde řešil předběžnou otázku týkající se výkladu čl. 3 odst. 1 První motorové směrnice. V daném případě traktor způsobil újmu při pojíždění na soukromém dvoře. Dle stávající české právní úpravy došlo ke vzniku újmy mimo pozemní komunikaci vyjmenovanou v § 1 odst. 2, a proto újma takto vzniklá není kryta povinným pojištěním. Soudní dvůr EU se zabýval výkladem pojmu „provoz vozidel“ a „použití vozidla“ ve vztahu k jeho obvyklé funkci. Dále řešil otázku, zda se pojistné krytí povinného pojištění vztahuje jen na újmu vzniklou v silničním provozu nebo pokrývá všechny škody související s používáním a fungováním vozidla. Soudní dvůr EU dospěl k závěru, že čl. 3 odst. 1 První motorové směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že se pojem „provoz vozidel“ obsažený v tomto ustanovení vztahuje na jakékoliv použití vozidla, které odpovídá jeho obvyklé funkci. Uvedený pojem by se tak mohl vztahovat i na pohyb traktoru na dvoře statku za účelem zavezení valníku, který je k tomuto traktoru připojen, do stodoly. Z tohoto rozhodnutí vyplývá nezbytnost rozšíření české právní úpravy z pojistného krytí provozu na vyjmenovaných pozemních komunikacích na pojistné krytí jakéhokoliv obvyklého provozu vozidel.

27. Nejvyšší soud v rozsudku NS 25 Cdo 3925/2013, č. 71/2015 Sb. NS k danému uvedl, že „škoda je způsobena zvláštní povahou provozu motorového vozidla tehdy, je-li způsobena jeho typickými vlastnostmi, zejména zvýšenou rychlostí, omezenou ovladatelností, vysokou hmotností, technickou konstrukcí či charakterem (pevnost, tvrdost) použitých materiálů“. Situace, kdy se jedná o provoz motorového vozidla, vykládá judikatura tradičně velmi široce. O provoz jde i v případě pouhé přípravy k jízdě, bezprostředních úkonů po ukončení jízdy, uvedení motoru do chodu v garáži (viz rozsudek bývalého Nejvyššího soudu SSR ze dne 27. 10. 1971, sp. zn. 1 Cz 42/71, uveřejněný pod č. 9/1972 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek), jakož i v případě samovolného pohybu vozidla bez současného uvedení jeho motoru do chodu (viz zprávu bývalého Nejvyššího soudu SSR ze dne 23. 11. 1983, Cpj 10/83, uveřejněnou pod č. 3/1984 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, dále jen „R 3/1984“). Jedním z důvodů pro širší pojetí provozu motorového vozidla je samotné naplnění smyslu a účelu institutu objektivní odpovědnosti za škodu v dopravě. Tím je zvýšená a účinná ochrana poškozených před škodami vyplývajícími z rizikové činnosti, která není člověkem plně ovladatelná, a v případě vzniku škody je pro poškozeného s ohledem na specifický charakter této činnosti podstatně ztížená možnost prokázat předpoklady odpovědnosti za zavinění konkrétního škůdce, jelikož pravidelností v dopravě je komplikovanost nehodových dějů a spolupůsobení několika příčin najednou. Účinnou ochranu poškozeným je třeba poskytnout vždy, když jim škoda vznikne ve věcné souvislosti s provozem dopravy či dopravního prostředku a je způsobena jeho zvláštní povahou.

Nelze přehlédnout též úzkou souvislost právní úpravy odpovědnosti za škodu způsobenou provozem dopravních prostředků a povinného pojištění této odpovědnosti. Příznačným rysem provozu dopravních prostředků je značná výše škod provozem způsobených, jejichž náhrada zpravidla není v silách jednotlivce (o takový případ jde právě v projednávané věci). Povinné pojištění je součástí systému ochrany poškozených, jehož efektivitu je rovněž nutno vzít na zřetel při výkladu právních předpisů, jenž tento systém tvoří. I proto je nutné vykládat pojem provozu dopravních prostředků natolik široce, aby se těm, kdo byli provozem poškozeni, dostalo účinné ochrany. Nemůže být přitom rozdíl mezi ochranou poskytnutou ekonomicky silným osobám (jakou je v dané věci žalobce) a např. fyzickým osobám poškozeným na zdraví. Široký výklad § 427 obč. zák. odpovídá též interpretaci článku 3 odst. 1 směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. 4. 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění, jak ji podal Soudní dvůr Evropské unie v rozsudku ze dne 4. 9. 2014 ve věci D. V. proti Zavarovalnica Triglav d. d., vedené pod sp. zn. C-162/13.

Ve světle širokého výkladu je za provoz motorového vozidla nutno považovat též situaci, kdy vozidlo v důsledku selhání řidiče vytvoří překážku pro ostatní účastníky provozu (i provozu jiného druhu), která pro ně představuje bezprostřední nebezpečí kolize, a to bez ohledu na skutečnost, zda je v okamžiku škodné události v chodu motor takového vozidla nebo zda se vozidlo stalo bezprostředně před škodnou událostí nepojízdným a z jakých důvodů. V uvedeném případě totiž stále existuje věcná souvislost vzniklé škody s provozem motorového vozidla a pro naplnění výše uvedeného účelu institutu objektivní odpovědnosti v dopravě se jeví takový výklad nezbytným.

S uvedenými závěry není v rozporu ani judikát bývalého Nejvyššího soudu Československé republiky ze dne 18. 1. 1939, sp. zn. Rv I 373/38 (Vážný 17185). Ačkoli jde o rozhodnutí z třicátých let minulého století, které se týká výkladu § 45 odst. 1 tehdy účinného zákona č. 81/1935 Sb., jsou v něm dovozené právní závěry použitelné v dnešní době potud, že i stojící vozidlo je v provozu, dokud není z provozu vyřazeno vhodným a místu, času, jakož i jiným okolnostem přiměřeným způsobem, např. takovým postavením mimo pravidelnou jízdní dráhu, že není překážkou pravidelné obecné dopravě a že při ní není třeba mít na ně zřetel. V provozu tedy není vozidlo, které je z něj vyřazeno vzhledem ke konkrétním okolnostem vhodným a přiměřeným způsobem tak, aby nevytvářelo překážku pro ostatní účastníky provozu. Zpravidla tomu tak bude v případě odstavení vozidla na k tomu určenému parkovišti či odpočívadle. V provozu taktéž nebude vozidlo, které je dlouhodobě odstaveno (obdobně R 3/1984). Pro řádné vyřazení vozidla z provozu nepostačí pouhé jeho zanechání nevhodným způsobem na takovém místě, kde bude tvořit překážku pro ostatní účastníky provozu.

V tomto smyslu je nutné vykládat také rozsudek bývalého Nejvyššího soudu ČSR ze dne 31. 5. 1974, sp. zn. 2 Cz 10/74, uveřejněný pod č. 39/1975 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek. Pokud se v tomto judikátu jako jeden z příkladů, kdy rovněž jde o provoz dopravního prostředku i v situaci, kdy vozidlo není v pohybu, uvádí, že řidič nenechal vozidlo stát bez možnosti v případě potřeby zasáhnout, míří tento judikát na obvyklé situace, kdy řidič uvedl vozidlo do klidu nebo s ním přerušil jízdu, ale nepřestal být účastníkem silničního provozu, protože má možnost v případě potřeby zasáhnout. V projednávaném případě vyznačujícím se značně neobvyklými okolnostmi však řidič pro poškození vozidla uvízlého v důsledku jeho úmyslného jednání (tedy okolnosti mající původ v provozu) na železniční trati takovou možnost neměl, a proto okolnost, že nepojízdné vozidlo na trati zanechal, respektive nepodařilo se mu jej vyprostit, nevylučuje závěr, že zůstalo v provozu – viz jud. č. 2.

28. Aby bylo možné uhradit vzniklou újmu pojistným plněním, musí být splněny dvě podmínky: a to, že se musí jednat o újmu způsobenou provozem vozidla (škoda způsobená jinak než provozem vozidla není pojištěním kryta, např. újma vzniklá v okolí vozidla, které bylo zapáleno zápalnou lahví) a osobě, jejíž činnost je kryta povinným pojištěním, musí vzniknout povinnost k náhradě újmy (musí odpovídat za škodu).

29. Pojištěno musí být i vozidlo, které je pouze ponecháno na pozemní komunikaci. Pojištění se vztahuje i na všechna vozidla registrovaná v České republice, která způsobí újmu na území cizího státu.

30. Zákon zakazuje provozovat vozidlo bez pojištění odpovědnosti, naproti tomu slovenská právní úprava přikazuje osobě, které je povinnost uzavřít pojištění uložena, toto pojištění uzavřít nejpozději v den prvního použití vozidla.

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Seznam zkratek

Seznam souvisejících předpisů,

Předmluva

ČÁST PRVNÍ

Pojištění odpovědnosti z provozu vozidla

Oddíl první

Úvodní ustanovení

§ 1

(Předmět úpravy)

§ 2

Vymezení pojmů

Oddíl druhý

Pojištění odpovědnosti

§ 3

Pojistná smlouva

§ 3a

Limity pojistného plnění

§ 3b

Stanovení výše pojistného

§ 4

zrušen

§ 5

Výjimky z pojištění odpovědnosti

§ 6

(Rozsah pojištění odpovědnosti)

§ 7

(Výluky z pojistného plnění)

§ 8

Povinnosti pojištěného

§ 9

Pojistné plnění

§ 9a

Škodní zástupce pojistitele v jiném členském státě

§ 9b

Škodní zástupce pojistitele z jiného členského státu pro Českou republiku

§ 9c

Škodní zástupce pojišťovny pro Českou republiku

§ 9d

(Domněnka škodního zástupce)

§ 10

Právo pojistitele na úhradu vyplacené částky

§ 11

Újma způsobená provozem vozidla s výjimkou z pojištění odpovědnosti

§ 12

(Zánik pojištění odpovědnosti)

§ 12 zák. o podmínkách provozu na poz. kom.

Vyřazení silničního vozidla z provozu

§ 13 zák. o podmínkách provozu na poz. kom.

Zánik silničního vozidla

§ 13

(Po zániku pojištění)

§ 14

Hraniční pojištění

§ 15

Evidence pojištění odpovědnosti

§ 15a

Informační středisko Kanceláře

§ 16

Přestupky

§ 16a

Správní delikty právnických osob a fyzických osob podnikajících

§ 16b

Společná ustanovení

§ 17

Kontrola pojištění odpovědnosti

Oddíl třetí

Kancelář

§ 18

(Česká kancelář pojistitelů)

§ 18a

Informační povinnosti Kanceláře

§ 19

Orgány Kanceláře

§ 20

Shromáždění členů

§ 21

Správní rada

§ 22

Kontrolní komise

§ 23

Výkonný ředitel

§ 23a

Fond zábrany škod

§ 23b

Komise

§ 24

Garanční fond

§ 24a

(Podmínky poskytnutí náhradního plnění)

§ 24b

(Plnění z garančního fondu)

§ 24c

zrušen

§ 25

Výkon dohledu nad činností Kanceláře

Oddíl čtvrtý

Společná a přechodná ustanovení

§ 26

Společná ustanovení

§ 26a

(Působnost obecního úřadu obce s rozšířenou působností)

§ 27

(Přechodná ustanovení)

§ 28

(Přechodná ustanovení)

§ 29

(Přechodná ustanovení)

Změna zákona č. 185/1991 Sb., o pojišťovnictví, ve znění pozdějších předpisů

§ 30

Změna zákona č. 12/1997 Sb., o bezpečnosti a plynulosti provozu na pozemních komunikacích

Změna zákona č. 200/1990 Sb., o přestupcích, ve znění pozdějších přepisů

zrušena

§ 33

ÚČINNOST