Přeložila:

DANA CHODILOVÁ

Brian Herbert a Kevin J. Anderson: Píseční červi Duny

Vydání druhé

Copyright © 2007 by Herbert Properties LLC

Published by arrangement with Trident Media Group, LLC, New York

All rights reserved.

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2016 jako svou 2039. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Sandworms of Dune vydaného

nakladatelstvím Tom Doherty Associates Book, New York v roce 2007.

Český překlad © 2008 a 2016 Dana Chodilová

Korektorka Daniela Čermáková

Ilustrace na přebalu © 2016 Emil Křižka

Přebal a vazba © 2016 Emil Křižka

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0446-5 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0447-2 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2016

Brian Herbert

Kevin J. Anderson

Píseční červi

Duny

(ukázka)

Nikdy nemůžeme dostatečně vyjádřit vděk, který dlužíme géniálnímu tvůrci této úžasné série. Tato kniha je opět věnována Franku Herbertovi, muži skvělých a významných nápadů, který byl naším mentorem, zatímco jsme psali další příběhy z fantastického vesmíru jeho Duny. Píseční červi Duny je chronologické velké finále, které si představoval, a my je s radostí konečně předkládáme milionům jeho věrných fanoušků.

PODĚKOVÁNÍ

Podobně jako u všech našich předchozích románů Duny závisela výsledná podoba rukopisu na práci spousty lidí. Rádi bychom poděkovali Patu LoBruttovi, Tomu Dohertymu a Paulu Stevensovi z nakladatelství Tor Books, Carolyn Caugheyové z Hodder & Stoughton, Catherine Sidorové, Louisi Moestovi a Dianě Jonesové z WorldFire, Inc., Kim Herbertové z Herbert Properties LLC. Byron Merritt a Mike Anderson vykonali spoustu práce na webové stránce dunenovels.com. Alex Paskie poskytl obsáhlé rady ve věci židovské filozofie a tradicí a dr. Attila Torkos odvedl těžkou práci při ověřování faktů a na celistvosti díla.

K dalším našim četným pomocníkům při tvorbě nových románů Duny patří John Silbersack, Robert Gottlieb a Claire Robertsová z Trident Media Group, Richard Rubinstein, Mike Messina, John Harrison a Emily Austin-Brunsová z New Amsterdam Entertainment, Penny a Ron Merrittovi, David Merritt, Julie Herbertová, Robert Merritt, Margaux Herbertová a Theresa Shackelfordová z Herbert Properties LLC.

A jako obvykle by tyto knihy nespatřily světlo světa bez nekonečné pomoci a podpory našich manželek, Janet Herbertové a Rebekky Moestové Andersonové, a bez původního génia Franka Herberta.

Brzy poté, kdy se Ctěné matre přihnaly do Starého impéria, naučilo se benegesseritské Sesterstvo nenávidět je a bát se jich. Vetřelkyně svými hrůznými Vyhlazovači zničily benegesseritské a tleilaxanské světy, planetu Riches s jejím rozsáhlým průmyslem a zbrojovkami, dokonce i samotnou Rakis.

Aby však Ctěné matre dokázaly přežít stíhání ještě vážnějšího Nepřítele, zoufale potřebovaly znalosti, kterými disponovalo jedině Sesterstvo. Pro jejich získání útočily jako vzteklé zmije, s mimořádnou krutostí bily kolem sebe.

Po bitvě u Uzlu byly obě nepřátelské skupiny násilně spojeny do nového Sesterstva, frakce se však mezi sebou dál přetahovaly o vládu a dominanci. Nesmírné plýtvání časem, talentem a krví! Skutečná hrozba přichází z vnějšku, ale my dál a dál bojujeme proti nesprávnému nepříteli.

Matka velitelka Murbella,

projev k novému Sesterstvu

Dva lidé jsou unášeni v záchranném člunu přes neprozkoumané moře. Jeden řekne: „Tamhle! Vidím nějaký ostrov. Naše nejlepší šance je přistát tam, postavit si přístřeší a čekat na záchranu.“

Druhý tvrdí: „Ne, musíme plout dál na moře a doufat, že objevíme plavební linky. Tohle je naše nejlepší šance.“ Nedokážou se dohodnout, pustí se do rvačky, člun se převrhne a oba se utopí.

Taková je lidská povaha. I kdyby v celém vesmíru zbyli jenom dva lidé, rozdělí se časem do protichůdných frakcí.

Bene Gesserit,

Příručka akolytek

Obnovením specifických gholů budujeme novou strukturu vesmíru. Znovu k nám přichází Paul Muad’Dib se svou milovanou Chani, se svou matkou lady Jessikou a synem Letem II., Božským imperátorem Duny. Postava sukovského doktora Wellingtona Yueha, jehož zrada srazila velký rod na kolena, znovu zneklidňuje a konejší zároveň. Je tu s námi i válečník a mentat Thufir Hawat, fremenský naíb Stilgar a velký planetolog Liet-Kynes. Jen si představte ty možnosti!

Takový génius představuje úžasnou armádu. Budeme tu genialitu potřebovat, protože čelíme nepříteli hroznějšímu, než bychom si dokázali představit.

Duncan Idaho,

Víc než jen mentat

Čekal jsem a plánoval a budoval své síly patnáct tisíc let. Vyvinuli jsme se. Nastal čas.

Omnius

JEDNADVACET LET PO ÚNIKU Z KAPITULY

Spousta lidí, které jsem dřív znala, se ještě nenarodila. Pořád mi chybějí, i když se na ně nepamatuji. Axolotlské nádrže to brzy napraví.

Lady Jessica,

ghola

Na palubě toulavé nelodi Ithaka sledovala Jessica zrození své dcery, ale pouze jako pozorovatelka. Bylo jí teprve čtrnáct let a spolu s ní se ve zdravotním středisku tísnilo mnoho dalších. Dvě benegesseritské sukovské doktorky se vedle v porodnici chystaly vyjmout malé děvčátko z axolotlské nádrže.

„Alia,“ zamumlala jedna z těch doktorek.

Nebyla do skutečná Jessičina dcera, nýbrž ghola, narozený z uchovaných buněk. Nikdo z mladých gholů na nelodi ještě nebyl „sám sebou“. Neosvojili si nic ze svých vzpomínek, nic ze své minulosti.

Cosi se snažilo vynořit se z hloubky Jessičiny mysli, a přestože ji to obtěžovalo jako rozviklaný zub, nedokázala si vzpomenout, jak se Alia narodila poprvé. V archivech si znovu a znovu pročítala legendární záznamy od Muad’Dibových životopisců. Ale sama si vzpomenout nedokázala.

Měla jen ty představy, získané studiem: Suchý a prašný síč na Arrakis, obklíčení fremeny. Jessiku a jejího syna Paula na útěku zadržel pouštní kmen. Vévoda Leto byl mrtvý, zavražděný Harkonneny. Těhotná Jessica vypila Vodu života a navždycky tak pozměnila plod, který v sobě nosila. Od chvíle narození byla původní Alia jiná než všechny ostatní děti, naplněná prastarou moudrostí a šílenstvím, schopná napojit se na Zděděné vzpomínky, aniž by musela projít melanžovou Agónií. Zvrácenost!

To byla jiná Alia. Jiná doba a jiná cesta.

Jessica teď stála vedle svého gholovského „syna“ Paula, který byl o rok starší než ona sama. Paul čekal se svou milovanou fremenskou družkou Chani a devítiletým gholou, který byl zase jejich synem, Letem II. V původně namíchaných kartách života to byla Jessičina rodina.

Benegesseritský řád oživil tyto historické postavy na pomoc v boji proti hrůznému Vnějšímu nepříteli, který je stíhal. Měli tu Thufira Hawata, planetologa Lieta-Kynese, fremenského vůdce Stilgara a dokonce i nechvalně známého doktora Yueha. Po téměř desetileté přestávce v gholovském programu se teď ke skupině připojila Alia. Další budou brzy následovat. Tři zbývající axolotlské nádrže už byly těhotné novými dětmi: Gurneym Halleckem, Serenou Služebnicí a Xavierem Harkonnenem.

Duncan Idaho vyslal k Jessice tázavý pohled. Věčný Duncan se všemi svými vzpomínkami, vzkříšenými ze všech předchozích životů… Zajímalo by ji, co si myslí o tomto novém gholovském dítěti, bublině z minulosti, která vzkypěla do současné doby. Kdysi dávno byl první ghola Duncana Aliiným manželem…

Duncan, zralý muž s tmavými vlasy jako hřebíky, výborně maskoval svůj pravý věk. Vypadal přesně jako ten hrdina, popisovaný v řadě archivních záznamů, počínaje dobou Muad’Diba přes pětatřicet staletí trvající vládu Božského imperátora až do nynějška, dalších patnáct staletí poté.

Do porodní místnosti vtrhl starý rabbi, bez dechu a pozdě, doprovázený dvanáctiletým Wellingtonem Yuehem. Mladý Yueh dosud neměl na čele vytetovaný kosočtverec známé sukovské školy. Vousatý rabbi se zřejmě domníval, že toho štíhlého mladého muže dokáže uchránit před opakováním hrozných zločinů, které spáchal ve svém prvním životě.

Rabbi se teď tvářil vztekle, stejně jako pokaždé, když se ocitl v blízkosti axolotlských nádrží. Benegesseritské doktorky si ho nevšímaly, a tak svou zlost nasměroval na Sheeanu. „Po těch letech zdravého rozumu jsi to udělala zase! Kdy už se konečně poučíš a přestaneš se vysmívat bohu?“

Sheeana po svém hrozivém jasnovidném snu vyhlásila dočasné moratorium na gholovský projekt, pro nějž se od začátku nadchla. Ale nedávný zlý zážitek na planetě Psovodů, kdy je téměř chytili lovci Nepřítele, přinutil Sheeanu to rozhodnutí přehodnotit. Spousta historických a taktických zkušeností, které nabízeli oživení gholové, by se mohla stát tou největší zbraní, jakou bude neloď disponovat. Sheeana se rozhodla to riziko podstoupit.

Možná že nás jednoho dne Alia zachrání, pomyslela si Jessica. Nebo některý z ostatních gholů…

Sheeana pokoušela osud, provedla experiment s tímto nenarozeným gholovským dítětem tak, aby ho co nejvíce přiblížila pravé Alii. Odhadla okamžik těhotenství, kdy původní Jessica zkonzumovala Vodu života, a nařídila benegesseritským sukovským doktorkám, aby naplnily axolotlskou nádrž téměř smrtelnou dávkou koření. Nasytit jím plod. Pokusit se znovu vytvořit Zvrácenost.

Jessica se zhrozila, když se o tom dozvěděla – bylo však už příliš pozdě a nedalo se s tím nic dělat. Jak koření zaúčinkuje na to nevinné dítě? Předávkování melanží bylo něco jiného než prodělání Agónie.

Jedna ze sukovských doktorek nařídila rabbimu, aby se držel mimo porodní místnost. Starý muž se zamračil, zvedl třesoucí se ruku, jako by dával požehnání bledému masu axolotlské nádrže. „Vy čarodějky si myslíte, že tyhle nádrže už nejsou ženami, nejsou lidmi – ale toto je pořád Rebeka. Pořád zůstává dítětem mého stáda.“

„Rebeka naplnila životně důležitou potřebu,“ řekla Sheeana. „Všechny dobrovolnice věděly přesně, co dělají. Přijala svou odpovědnost. Proč to nedokážeš i ty?“

Rabbi se podrážděně obrátil k mladému muži po svém boku. „Řekni jim to ty, Yuehu. Možná že tebe budou poslouchat.“

Jessica měla dojem, že toho nažloutlého mladého gholu nádrže spíš fascinují, než rozčilují. „Coby sukovský doktor,“ řekl, „jsem porodil mnoho dětí. Ale žádné z nich takhle. Aspoň si myslím, že ne. Mé gholovské vzpomínky jsou přede mnou pořád uzavřeny, takže někdy nevím přesně.“

„A Rebeka je člověk – ne jen jakýsi biologický stroj na výrobu melanže a chov gholů. Musíš to pochopit.“ Rabbiho hlas nabíral na síle.

Yueh pokrčil rameny. „Nemůžu být úplně objektivní, protože jsem se narodil stejným způsobem. Kdybych měl zpátky svoje vzpomínky, snad bych s tebou souhlasil.“

„Nepotřebuješ původní vzpomínky, abys dokázal myslet! Umíš přece myslet, nebo ne?“

„Dítě je připraveno,“ přerušila ho jedna z doktorek. „Teď ho musíme dostat ven.“ Netrpělivě se obrátila k rabbimu. „Nech nás dělat naši práci – nebo se nádrž ještě poškodí.“

Rabbi vydal jakýsi znechucený zvuk a protlačil se ven z porodní místnosti. Yueh tam zůstal a dál se díval.

Jedna ze sukovských doktorek uvolnila pupeční šňůru od naběhlé nádrže. Její menší kolegyně to purpurově červené pouto odřízla, pak otřela kluzké dítě a zvedla malou Alii do výšky. Dítě se okamžitě dalo do hlasitého křiku, jako by se nemohlo dočkat, až se narodí. Jessica si oddechla úlevou, když slyšela ten zdravý zvuk. Prozradil jí, že tentokrát nejde o žádnou Zvrácenost. Původní novorozená Alia se údajně okamžitě rozhlížela po světě s inteligencí dospělého člověka. Tento dětský křik zněl normálně. Ale najednou ustal.

Jedna doktorka se starala o nyní prověšenou axolotlskou nádrž, zatímco druhá osušovala dítě a balila ho do deky. Jessica si nemohla pomoci, cítila, jak se jí svírá srdce, nejraději by se natáhla a vzala dítě do náruče, ale odolala tomu nutkání. Začne snad Alia najednou mluvit, pronášet slova ze Zděděných vzpomínek? Dítě se ale jen rozhlíželo po zdravotním středisku a vypadalo to, že není schopno zaostřit zrak.

O Alii se už postarají jiní, podobně jako benegesseritské Sestry brávaly dívky pod svá společná křídla. První Jessica, narozená pod bedlivým dohledem odbornic na výchovu, nikdy nepoznala matku v tradičním slova smyslu. Stejně tak ji nepozná ani tato Jessica, ani Alia, ani nikdo z dalších pokusných gholovských dětí. Tato nová dcera bude vychována společně ve zdokonalené společnosti, spíš jako objekt vědecké zvídavosti než lásky.

„Jsme to ale divná rodina,“ zašeptala Jessica.

Lidé nejsou nikdy schopni naprosté přesnosti. Navzdory veškerým znalostem a zkušenostem, které jsme načerpali od nesčetných „vyslanců“, Tvarových tanečníků, nám zbyl jen zmatený obrázek. Ty chybné zprávy o lidské historii nicméně poskytují zábavný přehled o přeludech lidstva.

Erasmus,

Záznamy a analýzy, záloha 242

Přes celá desetiletí snažení myslící stroje dosud nechytily neloď a její drahocenný náklad. Počítačové všemysli to však nezabránilo vypustit svou obrovskou vyhlazovací flotilu proti zbytku lidstva.

Duncan Idaho se dál vyhýbal Omniovi a Erasmovi, kteří neustále nahazovali tachyonovou síť do nicoty a pátrali po své oběti. Ochranný závoj nelodi jí obvykle zajišťoval neviditelnost, ale čas od času pronásledovatelé zachytili záblesky, jako když se něco schovává za křovím. Zpočátku ten lov znamenal výzvu, ale teď už začínala být všemysl zoufalá.

„Znovu jsi tu loď ztratil,“ zahřímal Omnius z reproduktorů ve stěnách centrální místnosti, nápodobě katedrály, v technologické metropoli Synchronizace.

„Chyba. Nejprve bych ji musel najít, abych ji mohl ztratit.“ Erasmus se snažil mluvit lehkomyslně a přitom měnil svůj tvarokovový plášť, navracel se od masky laskavé staré ženy k obvyklejšímu vzhledu robota s platinovým povrchem.

Nad Erasmem se jako spojené kmeny stromů tyčily kovové špice a tvořily uvnitř strojní katedrály klenutou kupoli. Z aktivovaného pláště pilířů jiskřily fotony a koupaly jeho novou laboratoř ve světle. Instaloval si tu dokonce i zářivou fontánu, v níž bublala láva – byla to neužitečná dekorace, ale robot často popouštěl uzdu svému pečlivě pěstovanému uměleckému citu. „Nebuď netrpělivý. Vzpomeň na matematické předpoklady. ‚Všechno je náležitě předurčeno.‘“

„Tvoje matematické předpoklady mohou být mýty, stejně jako každé proroctví. Jak mám vědět, že jsou pravdivé?“

„Protože jsem to řekl.“

Spolu se spuštěním strojní flotily konečně započal dlouho předpovídaný Kralizec. Kralizec… Armageddon… bitva na konci vesmíru… Ragnarok… Azrafel… konec časů… zahalená temnota. Byla to doba zásadní změny, kdy se celý vesmír posouvá na své kosmické ose. Lidské legendy tu zkázonosnou událost předvídaly už od úsvitu civilizace. A vskutku, lidé už prodělali několik podobných opakovaných zkáz: Služebnický džihád, džihád Paula Muad’Diba, vládu Tyrana Leta II. Erasmus zmanipuloval počítačové předpoklady, čímž probudil v Omniově mysli očekávání, a tak se mu podařilo spustit události, které přinesou další zásadní posun. Proroctví a realita – na pořadí těch věcí vážně nezáleželo.

Veškeré Erasmovy nesmírně složité výpočty, v nichž podrobil biliony dat nejsložitějším postupům, směřovaly jako ukazatel k jedinému výsledku: poslední Kwisatz Haderach – ať je to kdokoli – určí průběh událostí v závěru Kralizce. Ten předpoklad rovněž odhalil, že se dotyčný Kwisatz Haderach nachází na nelodi. Omnius proto přirozeně chtěl, aby tato síla bojovala na jeho straně, a myslící stroje tudíž potřebovaly loď zajmout. První, kdo ovládne posledního Kwisatze Haderacha, vyhraje.

Erasmus nechápal úplně přesně, co by ten superčlověk měl udělat, až bude nalezen a zajat. Robot už dlouho studoval lidský druh, přesto byl pořád myslící stroj, kdežto Kwisatz Haderach ne. Noví Tvaroví tanečníci, kteří už dlouho pronikali mezi lidstvo a přinášeli zpět do Synchronizovaného impéria důležité informace, spadali někam doprostřed, coby hybridní biologické stroje. Erasmus a Omnius vstřebali takovou spoustu životů, ukradených Tvarovými tanečníky, že už někdy zapomínali, kdo vlastně jsou. Původní tleilaxanští Páni nepředvídali význam toho, co pomáhali vytvořit.

Nezávislý robot ale věděl, že musí pořád držet Omnia pod kontrolou. „Máme čas. Musíš nejprve dobýt celou galaxii, než budeme potřebovat Kwisatze Haderacha z paluby té lodi.“

„Jsem rád, že jsem nečekal, až se ti to povede.“

Omnius budoval své neviditelné síly celá staletí. Miliony a miliony strojních plavidel s tradičními, ale nesmírně výkonnými motory pro rychlost světla se teď hnaly kupředu a rozvinovaly se, dobývaly jednu hvězdnou soustavu za druhou. Všemysl bývala mohla využít náhradní systémy matematické navigace, které jeho Tvaroví tanečníci „věnovali“ Kosmické gildě, ale jeden prvek Holtzmanovy technologie prostě zůstával příliš nepochopitelný. Cestování zakřiveným vesmírem nepostižitelným „skokem naslepo“ vyžadovalo cosi nepopsatelně lidského. Všemysl by nikdy nepřipustila, že je z té bizarní technologie vlastně… nervózní.

Po vlně zkušebních bitev se hradba robotických válečných lodí setkala s vnější výspou planet, osídlených lidmi, a bleskurychle je zničila. Předvoj dálkově ovládaných lodí zmapoval planety před nimi a rozšířil smrtelnou biologickou nákazu, kterou vyvinul Erasmus. V době, kdy na cílový svět dorazila skutečná flotila strojních lodí, často už ani nebylo třeba podnikat vojenskou akci proti vymírajícímu obyvatelstvu. Každý bojový konflikt byl stejně důležitý, dokonce i srážky s izolovanými skupinami Ctěných matre.

Nezávislý robot prohlížel záplavy dat, které se mu vracely, aby se nějak zaměstnal. Tyto chvíle si užíval nejvíc. Bzučící transoko, které se před ním vznášelo, smetl stranou. „Pokud mi dovolíš se soustředit, Omnie, možná bych našel nějakou cestu, jak urychlit náš postup proti lidstvu.“

„Jak mám vědět, že se nedopustíš další chyby?“

„Protože důvěřuješ mým schopnostem.“

Transoko odlétlo pryč.

Zatímco strojní flotila ničila jednu lidskou planetu za druhou, vydával Erasmus další instrukce okupačním robotům. Nakažení lidé se svíjeli, zvraceli a krváceli z pórů a strojní zvědové mezitím volně prohledávali jejich databáze, sály se záznamy, knihovny a další zdroje. Tohle bylo něco jiného než informace, vytřízené z náhodných životů, které do sebe vstřebali Tvaroví tanečníci.

Díky tomu přívalu čerstvých dat si Erasmus mohl dovolit přepych stát se znovu vědcem, stejně jako kdysi dávno. Hledání vědecké pravdy bylo odjakživa pravým důvodem jeho existence. A nyní byl ten příval údajů silnější než kdy dřív. Cpal svou komplikovanou mysl syrovými fakty a historií, šťastný, že má k dispozici tolik nestrávených dat.

Po domnělém zničení myslících strojů před více než patnácti tisíci lety se plodní lidé rozšířili, budovali civilizace a zase je ničili. Erasma fascinovalo, jak po bitvě o Corrin založila rodina Služebníků impérium a pod jménem Corrino mu vládla deset tisíc let s několika přestávkami a mezivládími, a to všechno proto, aby pak byla přemožena fanatickým vůdcem jménem Muad’Dib.

Paul Atreides. První Kwisatz Haderach.

Zásadnější změna však vyšla od jeho syna Leta II., zvaného Božský imperátor nebo též Tyran. Další Kwisatz Haderach – unikátní hybrid člověka a písečného červa, který na pětatřicet stovek let uvalil na lidstvo drakonickou vládu. Po jeho zavraždění se lidská civilizace rozpadla.

Během Rozptylu se lidé rozlétli do vzdálených koutů galaxie, zakalovali se svým strádáním, dokud jejich nejhorší sorta – Ctěné matre – nezabloudila do rašící říše strojů…

Další poletující transoko snímalo záznamy, které si Erasmus četl. Omnius promluvil z rezonančních desek ve stěnách. „Jejich rozpory – vydávající se za fakta – mi připadají znepokojující.“

„Znepokojující možná, ale zároveň i fascinující.“ Erasmus ustoupil od hromad historických záznamů. „Jejich dějiny ukazují, jak vidí sami sebe a vesmír kolem. Ti lidé očividně potřebují někoho, kdo se zase pevně chopí vlády.“

Proč je náboženství důležité? Protože sama logika člověka nedonutí k velkým obětem. Za předpokladu náležité náboženské horlivosti se však lidé vrhnou do beznadějného rizika a ještě se budou považovat za požehnané.

Missionaria protectiva,

První učebnice

U dveří Murbelliných chladně okázalých sněmovních místností se během napjaté schůze objevili dva mužští dělníci. Pomocí suspenzorových svěráků mezi sebou táhli velikého nehybného robota. „Matko velitelko? Žádalas, abychom to sem dopravili.“

Bojový stroj byl sestaven z modrého a černého kovu, posíleného vzpěrami a překrývajícími se pláty brnění. Jeho kónická hlava obsahovala sadu senzorů a zaměřovacích soustav a čtyři ruce, poháněné motorem, byly ovinuty kabely a posíleny zbraněmi. Bojový robot utrpěl v nedávné bitvě poškození, tmavé šmouhy na objemném těle naznačovaly, kde výboje vysoké energie zničily jeho vnitřní procesory. Ta robotická stvůra byla zničená, mrtvá, poražená. Ale i ve stavu deaktivace představovala noční můru.

Murbelliny poradkyně, vyrušené z diskusí a hádek, vylekaně zíraly na ten veliký stroj. Všechny shromážděné ženy na sobě měly prosté černé elastické kombinézy nového Sesterstva, na základě zásady jednotného šatu, který nedával prostor žádným stopám původu z řad Bene Gesseritu ani Ctěných matre.

Murbella naznačila těm vylekaně působícím pracovníkům: „Přineste tu věc dovnitř, abychom ji viděly pokaždé, když budeme mluvit o Nepříteli. Prospěje nám připomínat si protivníka, proti kterému stojíme.“

Nehledě na pomoc suspensorů se muži potili, když namáhavě vlekli stroj do místnosti. Murbella přikráčela k obrovskému bojovému robotovi a s odporem pohlédla do jeho vyhaslých optických senzorů. Hrdě pohlédla na svou dceru. „Bašárka Idaho přivezla tento exemplář z bitvy u Duvalle.“

„Mělo se to poslat do šrotu. Nebo vyhodit do vesmíru,“ řekla Kiria, nekompromisní bývalá Ctěná matre. „Co když má ještě pořád pasivní výzvědný program?“

„Byl dokonale vyčištěn,“ prohlásila Janess Idaho. Coby nově jmenovaná velitelka vojenských sil Sesterstva se stala velice pragmatickou mladou ženou.

„Trofej, Matko velitelko?“ zeptala se Laerová, Ctihodná matka tmavé pleti, která Murbellu často tiše podporovala. „Nebo válečný zajatec?“

„Je jediný, kterého naše armáda našla nedotčeného. Vyhodily jsme do vzduchu čtyři lodě strojů, než jsme ustoupily a nechaly je zničit planetu za námi. Stačily už vypustit svou nákazu na Rontu a na Pitalu, nikdo nepřežil. Celkové ztráty obyvatelstva jdou do miliard.“

Planety Duvalle, Ronto a Pital byly nejnovějšími oběťmi dalšího postupu armády strojů skrz odlehlé systémy. Kvůli vzdálenostem a čiré síle útočících lodí byly zprávy útržkovité a často zastaralé. Uprchlíci a poslové utíkali z bojových zón a mířili z okrajů Rozptylu dovnitř.

Murbella se obrátila k deaktivovanému robotu zády a čelem k Sestrám. „Víme, že se blíží bouře, máme tedy možnost prosté evakuace – opustit všechno, co máme. To je způsob Ctěných matre.“

Některé ze sester sebou při té poznámce trhly. Kdysi dávno Ctěné matre zvolily útěk před Nepřítelem. Po cestě drancovaly a doufaly, že zůstanou o krok před bouří. Staré impérium pro ně nebylo nic víc než hrubá barikáda, vržená proti Nepříteli. Jednoduše doufaly, že vydrží dost dlouho, aby se stačily dostat pryč.

„Anebo můžeme zabednit okna, zesílit zdi a přečkat to. A doufat, že přežijeme.“

„Tohle není jen pouhá bouře, Matko velitelko,“ řekla Laerová. „Už teď jsou cítit následky. Uprchlíci, kteří utíkají z bitevní linie, zaplavují systémy planet druhé vlny, z nichž se všechny taky připravují na evakuaci. Lidé se nepostaví a nebudou bojovat.“

„Jako promočené krysy, které se cpou do rohu potápějícího se člunu,“ zamumlala Kiria.

„Říká jedna z Ctěných matre, která udělala přesně totéž,“ ozvala se Janess od konce stolu. Pak se pokusila zamaskovat svou poznámku hlasitým upitím kořeněné kávy. Kiria po ní šlehla vzteklým pohledem.

„Stín, který je hluboko v naší minulosti Ctěných matre,“ řekla Murbella. „Všechny tyto problémy způsobily děvky svou arogancí a divokými sklony nejdřív jednat a až pak přemýšlet.“ Murbella se zavrtala hluboko do své mysli a do historie a jako první si tak vzpomněla, jak její dávno mrtvé sestry hloupě vyprovokovaly myslící stroje.

Kirii to pohoršilo, očividně se stále ještě spojovala se Ctěnými matre. Murbellu to znepokojovalo. „Sama jsi odhalila, proč jsou Ctěné matre to, co jsou, Matko velitelko. Potomci mučených tleilaxanských žen, neposlušných Ctihodných matek a několika Rybích mluvčích. Mají nejvyšší právo na pomstychtivost.“

„Nemají právo být hloupé!“ vyštěkla Murbella. „Bolavá minulost jim nedává právo udeřit na všechno, s čím se setkají. Nemohou utišit svoje svědomí předstíráním, že věděly, co dělají, když napadly základnu strojů a ukradly zbraně, kterým nerozuměly.“ Malinko se pousmála. „Dokonce mohu vyprávět – aniž bych to schvalovala – o jejich pomstě vůči tleilaxanským světům. Ze Zděděných vzpomínek vím, co Tleilaxané provedli mým předchůdkyním… Pamatuju si, jaké je být jednou z jejich odporných axolotlských nádrží. Ale nepleťte se, takové provokativní a uboze naplánované násilí způsobilo lidské rase nezměrné potíže. A teď se podívejte, čemu čelíme!“

„Jak se můžeme posílit proti takové bouři, Matko velitelko?“ Ta otázka přišla od staré Accadiové, Ctihodné matky, která žila v archivech Kapituly. Accadiová skoro nespala a málokdy dovolila slunečním paprskům, aby se dotkly její pergamenové kůže. „Jakou máme obranu?“ Mohutný bojový robot jako by se jim z rohu místnosti, kam ho muži postavili, vysmíval.

„Máme zbraň víry. Zvlášť Sheeanu.“

„Sheeana je nám k ničemu!“ prohlásila Janess. „Její stoupenci jsou přesvědčeni, že zemřela na Rakis už před desítkami let.“ Duchovní na Rakis kdysi využili dívku, která dokázala ovládat červy. Bene Gesserit vybudoval kolem Sheeany základy církve a zničení Duny jen posloužilo vyššímu účelu Sesterstva. Po své domnělé smrti byla zachráněná dívka izolována na Kapitule, aby mohla jednoho dne s nesmírnými fanfárami „vstát z hrobu“. Ale pravá Sheeana už před více než dvaceti lety unikla spolu s Duncanem na nelodi.

„Nemusíme mít nutně zvlášť ji. Najdeme prostě Sestry, které se jí podobají, nalíčíme je, jak bude třeba, a pozměníme jim rysy.“ Murbella si poklepala prsty na rty. „Ano, začneme s dvanácti novými Sheeanami. Rozmístíme je na uprchlické světy, protože ti uprchlíci, kteří přežili, budou naši nejcitlivější branci. Vzkříšená Sheeana se objeví všude najednou – jako mesiáš, vizionář, vůdce.“

Laerová promluvila nesmírně soudným hlasem: „Genetické testy prozradí, že tyhle podvodnice nejsou Sheeana. Jakmile lidé uvidí, že jsme se je pokusili podvést, obrátí se tvůj plán proti nám.“

Kiria si už promyslela zřejmé řešení. „Můžeme nechat ty testy provést benegesseritské doktorky – sukovské doktorky… budou pro nás lhát.“

„A nepodceňujte největší výhodu, kterou máme.“ Murbella vztáhla ruku jako žebrák, prosící o almužnu. „Lidé chtějí uvěřit. Naše missionaria protectiva vplétá mezi obyvatelstvo náboženské přesvědčení už tisíce let. Teď musíme tyto techniky využít nejen pro vlastní ochranu, ale i jako funkční zbraň, prostředek, kterým ovlivníme davy. Nebude to dál pasivní a ochranářský nástroj, ale aktivní síla. Missionaria aggressiva.“

Zdálo se, že se ostatním ženám ten nápad líbí, zvlášť Kirii. Accadiová se mračila na riduliánské krystalové archy, jako by se pokoušela objevit důmyslné odpovědi, vepsané v těch hustých znacích.

Murbella střelila po robotovi vzdorným pohledem. „Těch dvanáct Sheean s sebou ponese koření z našich skladišť. Každá z nich bude během svých projevů rozdávat spousty melanže. Bude říkat, že jí Šajtán ve snu prozradil, že koření bude zase brzy proudit. Přestože byla Rakis vypálena jako Sodoma a Gomora, objeví se spousta nových Dun. Sheeana jim to slíbí.“ Před lety byly skupiny Ctihodných matek vyslány do tajného Rozptylu, vzaly si lodě a nanejvýš důležité písečné pstruhy, aby osadily další planety a vytvořily pro červy nové pouštní světy.

„Falešná proroctví a zjevení mesiáše. To už tu bylo,“ řekla Kiria znuděně. „Vysvětli, jak nám to prospěje.“

Murbella jí věnovala promyšlený úsměv. „Využíváme pověr, které začnou bujet. Lidé věří, že musejí snést dobu utrpení. Ten cyklus je starý jako nejstarší víry, dávno před prvním velkým hnutím nebo zensunnitským hadždžem. My přizpůsobujeme víru vlastním účelům. Myslící stroje jsou ten velký ďábel, kterého musíme porazit, než bude moci lidstvo sklidit svou odměnu.“

Obrátila se k letité paní archivů a řekla: „Accadiová, přečti všechno, co objevíš o Služebnickém džihádu a o tom, jak Serena Služebnice vedla své síly. Totéž o Paulu Muad’Dibovi. Můžeme dokonce říci, že nás na tohle začal připravovat Tyran. Studuj jeho zápisky a vybírej z kontextu útržky, které podpoří naši myšlenku, aby se lidé přesvědčili, že tento konečný univerzální konflikt byl po celou dobu předvídán: Kralizec. Pokud uvěří proroctví, budou bojovat ještě dlouho potom, kdy odumřou veškeré racionální naděje.“

Naznačila ženám, aby se vydaly po své práci. „Mezitím jsem zařídila schůzku s Iksany a s Gildou. Protože je Riches zničen, budu požadovat, aby věnovali své výrobní kapacity našemu válečnému úsilí. Potřebujeme každý kousek odporu, jaký dokáže dát lidská rasa dohromady.“

Accadiová se na odchodu zeptala: „A co když se ukáže, že jsou ta stará proroctví pravdivá? Co když je tohle opravdu konec časů?“

„Pak je naše úsilí ještě oprávněnější. A pořád bojujeme. Víc dělat nemůžeme.“ Murbella se obrátila k robotovi a řekla mu, jako by ji pořád ještě mohl slyšet: „A tak vás porazíme.“

Table of Contents

copyright

titul

Věnování

PODĚKOVÁNÍ

Citáty

JEDNADVACET LET PO ÚNIKU Z KAPITULY