Přeložila:

DANIELA ČERMÁKOVÁ

Jude Deveraux: Dívka ze Summer Hillu

Vydání první

Copyright © 2016 by Deveraux, Inc.

All rights reserved

This translation published by arrangement with Ballantine Books, an imprint of Random House, a division of Penguin Random House LLC

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2016 jako svou 2060. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Girl from Summer Hill,

vydalo nakladatelství Ballantine Books, an imprint of Random House,

a division of Penguin Random House LLC, New York, v roce 2016

Český překlad © 2016 Daniela Čermáková

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Zdeňka Grigarová

Ilustrace na přebalu © 2016 Ricardo

Přebal a vazba © 2016 Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0509-7 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0510-3 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2016

Jude Deveraux

Dívka ze Summer Hillu

Summer Hill 1

Jednání první, scéna první

Pan Darcy přichází

Na Caseyině zadní verandě stál nahý muž. Zavolala by policii, nebo by přinejmenším aspoň zakřičela, kdyby nebyl tak zatraceně pohledný.

Místo toho se bez mrknutí oka natáhla po elektrické konvici a přelila vroucí vodou čajové lístky ve stříbrném sítku. Trochu vody se vylilo ven na žulovou desku a steklo dolů na kachlíčkovou podlahu, ale ani si toho nevšimla.

Bylo tak brzo ráno, že se ještě úplně nerozednilo. Neobtěžovala se v kuchyni rozsvítit. Jenomže on se otočil k vypínači světla na verandě. V mlhavém ránu jí připadalo, jako by byl nějaký herec na jevišti.

Upustil tričko a tepláky na kamennou cestičku a pak, úplně nahý a čelem ke Casey, vyšel tři schůdky, až ho viděla v celé jeho kráse. Vykročil přímo k ní, jako by chtěl vejít do domu.

Casey se před chvilkou probudila, a když ho uviděla poprvé, pomyslela si, že nejspíš ještě spí a zdá se jí ten nejúžasnější sen v jejím životě. Nejenže měl nádherné tělo, ale taky tvář. Vlasy, oči, strniště na tváři, dokonale svůdné rty. Jeho kůže po celém těle měla barvu tmavého zlata a měl úžasné svaly. Vlasy měl dlouhé, spadaly mu na ramena a ve stropním světle byly tak černé, až se skoro modře leskly.

Když vyšel na verandu, neotevřel síťové dveře a nevešel dovnitř. Místo toho se otočil, takže měla úchvatný výhled na jeho bok.

Bože! Ty prsní svaly. A břišáky. Křivka jeho zadku, stehna jako olympijský bruslař.

Casey se podařilo několikrát zamrkat. Určitě ještě spí. Tenhle chlap nemůže být skutečný.

Zdálo se, jako by něco prováděl u zdi, a za pár vteřin začalo pršet. To dávalo smysl. Božstvo, jež ovládalo nebe, muselo vypadat jako tenhle muž.

Ale ne, byla to venkovní sprcha, jež byla zřejmě připojená k jejímu malému domku pro hosty. Ani si nevšimla, že tam je – protože těch pár měsíců, co bydlela ve městě, byla zima. Včera však bylo natolik teplo, že otevřela všechny dveře a okna, aby vyvětrala žár z vaření. Když šla konečně do postele, v kuchyni bylo takové horko, že prostě jenom zavěsila síťové dveře a nechala pokoj přístupný vánku.

Zvedla hrníček s čajem a napila se, zatímco ho sledovala, jak se pokrývá pěnou z mýdla.

Vedle ní stála vysoká stolička, takže po ní zašmátrala a posadila se, aniž by od něho odtrhla oči. Zatímco přejížděl rukama po svém těle, byla si ještě jistější, že se jí to celé jenom zdá. A stejně tak byla přesvědčená, že kdyby od něho odtrhla pohled, probudila by se.

Sledovala ho, jak si mydlí nohy a místo mezi nimi, pak přešel nahoru. Měl potíže dosáhnout si na celou šíři zad, až Casey blesklo hlavou, že by si sundala pyžamo a přidala se k němu.

„Mohu vám pomoct?“ zeptala by se. Neřekl by ani slovo. Prostě by jí jenom podal mýdlo a ona by se pustila do práce.

Samozřejmě, taky by se jí hodilo, aby si dala sprchu, takže by jí umyl záda. Nebo předek. Nebo cokoliv by chtěl.

Možná to bylo tím, jak tam, kde seděla, byla tma, a tam, kde stál on, bylo světlo, takže to všechno vypadalo jako v kině. Upíjela čaj a pozorovala ho, zasněně se nad tou scénou usmívala.

Pracovala v kuchyni až do půlnoci a teď bylo hodně brzo. Kit říkal, že chce jídlo dovézt do divadla do osmi hodin, a ona pochopila, že chce, aby bylo do té doby vše připravené k servírování. Včera v noci zavolala bratru Joshovi a požádala ho, jestli by jí nesehnal pár stolů. „Použij kozy na řezání dříví nebo třeba nějaké pařezy, prostě cokoliv, co tvoje úžasná osobnost objeví,“ sdělila ve vzkazu, který mu zanechala v hlasové schránce. „Abych měla kam dát všechno to jídlo. Kit říkal, že se konkurzu zřejmě zúčastní půlka městečka. Co nejrychleji prosím? Schovám ti pár těch krémových koblížků, co máš tak rád.“ To poslední dodala tak přemlouvavým hlasem, jak to jen dovedla. Vzhledem k tomu, že stála na nohou čtrnáct hodin, uvažovala, jestli nezněla spíš pateticky než přesvědčivě.

Ovšem sledovat toho krásného nahého muže jí včerejšek více než vynahradilo. Teď se oplachoval. Natáhl se ke sprchové hlavici na zdi, sundal ji a začal si omývat celé úžasné tělo.

Casey si přiložila hrnek s čajem ke rtům a ztuhla na místě. Dokázala jenom zírat. Dlouhé vlasy měl mokré, přitisknuté k lebce. Jeho profil odhaloval silné rysy – a něco na něm jí připadalo známé.

Zavřel vodu a pak se kolem sebe rozhlédl.

Potřebuje ručník, pomyslela si a blesklo jí hlavou, že by mohla otevřít dveře a jeden mu podat.

Když vykročil k domu, jako by do něj chtěl vejít, srdce se jí skoro zastavilo. Nyní byla probuzenější a bylo jí jasné, že toho muže špehovala při sprchování. Což není zrovna moc slušné. Jí by se určitě nelíbilo, kdyby ji někdo sledoval.

Když vzal za kliku ode dveří, Caseyino srdce se rozběhlo. Neodvažovala se pohnout, aby ji nezahlédl.

Spustil však ruku a vykročil ke schodům, zvedl tepláky a oblékl si je – a ona vydechla. Nikdy to nezjistí. Ještě že tak!

Když se však natáhl pro tričko, zazvonil jí telefon. Dala ho do nabíječky a zapomněla, že leží na lince. Neustále vyzváněl, když se pro něj natáhla, pak zašmátrala a hovor přijala, zrovna když spadl do hlasové schránky.

„Čau, sestřičko, porazil jsem mečem pár dubů a nasekal pár stolů. Taky jsem si jich ale pár půjčil z fary. Jestli chceš, abych tebe a to tvoje nádobíčko vyzvedl v dodávce, ozvi se. Jestli nezavoláš, uvidíme se v osm.“ A zavěsil.

Casey se nepohnula, ani neodtrhla oči od toho muže. Když její telefon zazvonil, upustil tričko a otočil se ke dveřím.

Byla si skoro jistá, že ji viděl. Na sobě měla bílé pyžamo, to, které jí dala mamka, s obrázkem jídla utíkajícího ze lžíce a krávy přeskakující měsíc. To pyžamo by se hodilo pro mnohem mladší osobu, a navíc jí těsně přiléhalo k její dobře vyvinuté postavě, jenomže bylo tak úžasně pohodlné.

Venku se rozednívalo, věděla, že ve tmavém pokoji je nejspíš už vidět. Ale možná ne. Možná by mohla proklouznout nahoru a předstírat, že ho neviděla.

Tak rychle, jak to šlo, odložila hrníček a sesula se ze stoličky.

Nebyla však dostatečně rychlá. Vyběhl po schodech a během pár vteřin už sahal po klice. Když se pokusil otevřít, vnitřní západka držela.

Casey spadl kámen ze srdce a vykročila k obývacímu pokoji, ale zarazil ji nějaký zvuk.

Muž, od pasu nahoru nahý, protáhl pěst dveřmi a uvolnil háček.

Dobře, teď už se začíná bát. Tenhle chlap je obrovský a vypadá naštvaně. Pohlédla na mobil, ale ležel mezi ní a jím. Malý domek se nacházel uprostřed jedenácti akrů zahrad a lesů. I když bude křičet, nikdo ji neuslyší.

„Máte to všechno zaznamenané?“ Vykročil k ní blíž.

Hlas měl hluboký – a výhružný. Možná kdyby se rozběhla, stihne to k hlavním dveřím a ven. Ale co pak? Jediný dům poblíž je hlavní sídlo, a to je prázdné.

Sevřela ruce podél boků do pěstí, zhluboka se nadechla a postavila se mu čelem. Před pár minutami byly jeho velikost, svaly a čirá mužnost svůdné, ale nyní působily hrozivě. Určitě by mu neutekla, ale možná, když se nenechá zastrašit, sám odejde.

„Já tu bydlím,“ prohlásila. „Nemáte tu co pohledávat.“

Zarazil se jen necelý metr od ní. „To teda, k čertu, ne! Pro koho pracujete? Odkud jste?“

Casey o krok ustoupila. Ten má ale hlas! Silný a hluboký. A to, na co se jí ptal, bylo opravdu matoucí. „Pracuju sama pro sebe. Dodávám jídlo na soukromé večírky.“

Přistoupil k ní o další krok blíž. „A tohle je vedlejšák? Kde to schováváte?“

Strach nahradil zmatek. „Co tím myslíte? Co chcete?“

Zvedl její telefon, nabíječka od něj odpadla. „Prosím, řekněte mi, že jste nepoužila tohle! Zasloužím si něco lepšího než jenom mobil.“ Položil telefon zpátky na linku, pak se otočil a přelétl ji pohledem od hlavy k patám.

Casey věděla, že by mohla vypadat lépe. Kdo by chtěl, aby ho úžasný chlap viděl v pyžamu hodícím se pro pětileté děcko? A vlasy měla jako vrabčí hnízdo a nejspíš plné mouky a malinové marmelády. Včera v noci se zhroutila do postele, aniž by se obtěžovala osprchovat.

Možná za to mohl příval pocitu hrdosti, ovšem všechen strach zmizel. Vypjala se v ramenou. „Nevím, kdo jste, ale chci, abyste vypadl z mého domu. Okamžitě!“ Popadla telefon. „Myslím, že šerifa bude zajímat, že se nějaký muž svlékl na mé verandě a vypáčil mé dveře, aby se dostal do mého domu a vyhrožoval mi. Pokud tedy nechcete skončit v poutech, navrhuju, abyste ihned odešel.“

Zíral na ni a nic neříkal, ale vypadal šokovaně. Otevřel pusu, aby něco řekl, pak ji však zase sklapl. Otočil se, vyšel z domu a zabouchl za sebou dveře.

Casey stála chvíli na místě, nehty se jí zatínaly do dlaní, zatímco ho pozorovala, jak odchází. Nezastavil se, aby zvedl tričko, ale šel dál, zahnul vpravo a zmizel jí z dohledu.

Najednou se cítila vyčerpaně. Došla do obýváku a zhroutila se na pohovku, srdce jí bušilo až v uších. Se zakloněnou hlavou se snažila pravidelně dýchat, aby se uklidnila.

Ten muž byl tak naštvaný!

Když jí Kit dal tenhle malý domek pro hosty, aby měla kde bydlet, měla dojem, že je dokonalý. Kdysi to bývala kuchyň staré virginské plantáže a v obýváku stál obrovský krb, který se používal při vaření. Před lety někdo domek opravil, dokonalá kuchyně byla po jedné straně a ložnice a koupelna nahoře. Venku se nacházela dokonce i bylinková zahrádka.

Kit se jí ptal, jestli jí nevadí, že bude bydlet v takové izolaci, ale Casey mu odpověděla, že už se na to těší. Velký dům – který byl před jejím příjezdem opravený a znovu vybavený – byl prázdný a zamčený. Než přijela do Summer Hillu, pracovala šest let jako šéfkuchařka v jedné z nejnavštěvovanějších restaurací v hlavním městě. Po hluku a kontrolovaném chaosu toho místa bylo ticho staré plantáže požehnáním.

Ovšem dnešní ráno bylo děsivé.

Začínala se uklidňovat a musela uvažovat o tom, co bude dělat dál. Rozhodně by měla zavolat šerifovi a nahlásit mu, co se stalo – včetně svého trapného voyeurství.

Stále ještě držela telefon, když si všimla, že v něm má hlasovou zprávu od Kita. Třesoucí se rukou klepla na displej.

„Casey, zlato,“ ozval se Kitův silný hlas, „vím, že je pozdě, a doufám, že už jsi šla do postele, ale jen jsem ti chtěl říct, že majitel Tattwellovy plantáže se vrátil. Vím, že si myslíš, že to všechno patří mně, a omlouvám se za tu lest, ale bratranec mě zapřísahal, abych mlčel. Stejně mám dojem, že bych tě měl varovat pro případ, že bys na pozemcích zahlédla pár cizích lidí. Majitel se jmenuje Tatton Landers a přijel se svým nejlepším kamarádem Jackem Worthem. Oba jsou to milí mladíci, takže doufám, že je uvítáš. Už musím běžet. Uvidíme se na konkurzu.“

Casey si vzkaz poslechla dvakrát, aby pochopila všechny informace, které obsahoval. Jack Worth? pomyslela si. Tak se jmenoval herec, který se jí líbil. Její poslední přítel byl blázen do jeho filmů a měl je všechny na dévédéčkách. Viděli všechny nové filmy Jacka Worthe.

Muž na verandě byl však někdo jiný.

Casey se nadechla. Tohle je směšné! Jack Worth je obvyklé jméno. Kit nemohl mluvit o tom herci.

Z náhlého impulzu napsala to druhé jméno, Tatton Landers, do vyhledávače v telefonu. A byl tu. Muž, kterého sledovala při sprchování na verandě, měl na internetu tisíce fotek. Většina z nich byla ve starodávných kostýmech: jako rytíř ve zbroji, v těsných regentských kalhotách, v kožené kazajce, jakou by nosil Robin Hood.

„Samozřejmě,“ řekla nahlas. „Tate Landers.“ Nikdy žádný z jeho filmů neviděla, ale jedna kamarádka jí o něm často vyprávěla. Zbožňovala romantické filmy a všechny je viděla. Casey se o ně nikdy nezajímala, takže poslouchala jenom na půl ucha, co jí přítelkyně vypráví – a pak si ji za to dobírala. „Máš doktorát z psychologie, ale slintáš nad nějakým hercem, který říká: ,Ach, Charity Goodheartová, tvé oči jsou jako smaragdy. Prosím, buď mou.‘“

„Ty to nechápeš, že ne?“ opáčila její kamarádka. „Žijeme ve světě metrosexuálů. Tate takový není. Přehazuje ženy přes sedlo koně a říká jim, ať drží jazyk za zuby.“

Casey byla konsternovaná. „Co bys řekla jedné ze svých klientek, kdyby ti oznámila, že jí přesně tohle provedl její přítel?“

„Nadiktovala bych jí číslo na jedno z center pro zneužívané ženy a ujistila se, že tam půjde. Jenomže to je realita, Tate je fantazie.“

Casey zavrtěla nad kamarádkou hlavou. „Tenhle chlapík je herec. Ve skutečném životě nejspíš nosí růžové košile a nechává si vytrhávat obočí.“

„Tate ne! Četla jsem, že –“

Casey rozhodila ruce. Kamarádka se ji snažila přemluvit, aby s ní šla do kina na romantické filmy, ale odmítla. Vzhledem k pracovnímu vytížení neměla moc volného času a nehodlala ho promrhat na nějakém uslzeném slaďáku.

Teď to vypadalo, že bydlí v domě na pozemku, který patří nějaké bombastické filmové hvězdě – která ji nesnášela.

A oprávněně, pomyslela si Casey. Jedna věc je sledovat polonahého muže při sekání trávníku, ale když lidé špehují veřejné osoby, často skončí u soudu. A jdou do vězení.

Co že to říkal? „Kde to je?“ A: „Prosím, řekněte mi, že jste nepoužila tohle! Myslím, že si zasloužím něco lepšího než mobilní telefon.“

„Myslel si, že ho fotím,“ řekla nahlas. Když pochopil, že ho mohla fotit mobilem, jeho ego utrpělo. Navzdory vážnosti situace se musela pousmát. Není divu, že při zmínce o šerifovi utekl. Copak by bulvární plátky nezešílely z fotky romantického hrdiny v poutech?

Casey vstala. „Musím to urovnat,“ zašeptala. Měla by se omluvit a vysvětlit mu to a pak se znovu omluvit.

Pohlédla na hodiny na krbové římse. Pořád bylo docela brzy, takže má ještě tak hodinu na to, co umí nejlépe. Uvaří něco úžasného a odnese mu to. Použije svůj nejlepší omlouvací hlas, aby jí odpustil. A ujistí ho, že vešla do pokoje, zrovna když ten telefon zazvonil, takže ho viděla jenom bez trička.

To je dobré, pomyslela si. Pár lží, trochu jejího kuřete na medu, velice smutný pohled a možná ji nevyhodí z tohohle útulného malého domku. Nebo ji nevsadí do vězení.

Měla plán.

Jednání první, scéna druhá

Darcymu se Elizabeth moc nezamlouvá

O hodinu později Casey dorazila k Velkému domu – jak o něm všichni v městečku mluvili – s jídlem. Použila něco z toho, co už uvařila pro Kitovu skupinku, a ještě pár věcí přidala. V oddělených krabičkách měla kousky pomalu pečeného kuřete na medu a kaši ze sladkých brambor se smaženými vajíčky na vrcholku. Čerstvě upečený chléb namazala máslem a osmažila ho.

Nebylo snadné myslet na to, co by měla udělat. Přehnaně se omluvit, vysvětlit, že o té sprše na verandě nevěděla a – Ne! Přece vůbec nemá vědět, že se sprchoval. Prostě byla v posteli, zaslechla zvonění telefonu a seběhla po schodech dolů.

Mezi jejím domkem a zadní částí Velkého domu vedla stará cihlová cestička. Většina pozemku byla příliš přerostlá, aby se přes něj dalo přejít, ale během poslední zimy, kdy byla bohatá sněhová nadílka, prozkoumala oblast kolem domu. Zamilovala si nerovný povrh cesty, dokonce si zapamatovala místa, kde cihly vystupovaly ven, takže o ně nezakopla.

Teď ji však neokouzlovaly. Velká krabice byla těžká a Casey byla navíc tak nervózní, až se bála, že ji upustí. Pokud ano, byla si jistá, že jí oznámí, aby z domu odešla. Kde by pak bydlela? Lidé žijící kolem jezera začínali otevírat své domy v přípravě na léto, což znamenalo, že přijížděl personál do restaurací a obchodů. Na jeden jednopokojový byt připadá asi tak šest studentů, kteří se budou střídat ve směnách.

Casey se při té představě otřásla. Ne, líbilo se jí tam, kde byla, a chtěla tam zůstat.

Ve Velkém domě ještě nikdy nebyla, ale v zimě se tam snažila nakukovat různými okny. Na většině byly zavřené okenice nebo zatažené závěsy, věděla však, kde se nachází kuchyň a že vedle ní je prosklená jídelna.

Uviděla v místnosti světla a stejně jako ona i pan Landers nechal všechna okna a dveře otevřené jen se sítí. Jak se blížila, uviděla ho sedět u bílého stolu, hlavu skloněnou. Zastavila se. Na sobě měl džíny a kostkovanou košili a vypadal... no, dost nešťastně.

Casey ustoupila z dohledu. Prosím, doufám, že jsem mu to nezpůsobila já, pomyslela si. Ubohý muž nejspíš přijel do ospalého malého Summer Hillu kvůli klidu, ale uvítala ho osoba, kterou považoval za paparazzi fotografující ho au naturel.

Pohlédla na těžké krabičky, které držela. Možná, třeba, ho tohle jídlo rozveselí – takže jí odpustí. A později by ho mohla představit pár lidem, aby nebyl tak osamělý.

Nasadila úsměv a znovu vykročila ke dveřím. Pozve ji dál, nebo zavolá šerifa?

Přesunula krabici, aby si uvolnila ruku a mohla zaklepat, ale pak ztuhla. Do místnosti vešel herec Jack Worth a na sobě měl jen velice nízko posazené tepláky.

Casey se přitiskla na zeď a už podruhé to ráno jí srdce začalo bušit až v uších. Viděla Jacka Worthe na velkém plátně, nafouknutého do epických rozměrů, jak projížděl ulicemi na motorce, přebíhal přes budovy, slaňoval hory – a přitom vždycky zachraňoval nějakou dívku. Jeho filmy byly plné neustálé akce.

Jack Worth dělal na plátně všechno, co se dalo jen představit – a obvykle měl při tom na sobě jen minimum oblečení. A ona je jednou z jeho největších fanynek! Vždycky snila o tom, že se s ním setká.

Musím se vzpamatovat, pomyslela si Casey. Uklidnit se. Nerozplývat se ani nezírat nebo ze sebe dělat pitomce.

Moc se jí však uklidnit nedařilo. Dva nazí, nebo skoro nazí, úchvatně vypadající muži v jeden den. Byl anděl, který na ni měl dávat pozor, zlatíčko, nebo sadistický ďábel?

Zhluboka se nadechla, vypjala se v ramenou a pak se otočila ke dveřím.

Jenomže pak Jack promluvil. Znala jeho hlas tak jako vlastní. Nebyl to žádný uhlazený James Bond. Jackův hlas byl hluboký a chraplavě drsný. Tak trochu nebezpečný.

Znovu se přitiskla ke zdi. Opravdu tak zněl! Nešlo o žádné zvukové úpravy – tohle byl jeho skutečný hlas.

„Kvůli čemu jsi tak nabručený?“ Hlas slábl, jak Jack vykročil do kuchyně.

„Kit ubytoval v mém domku pro hosty nějaké děvče.“

Casey ztuhla a zadržela dech. Nyní vyslechne svůj osud.

„To je dobře,“ prohlásil Jack, když se vrátil do jídelny. „Potřebuješ, aby se tu o to někdo staral, když tu nejsi. Lednička je prázdná.“

„To se stává, když necháš svoji kuchařku doma.“

„Je tu nějaká možnost dovážkového jídla?“

„Ve vesnické Virginii před východem slunce?“ opáčil Tate. „Leda ve snu. Je tu kafe, tak si ho dej.“

Jack si ho nalil do hrnku z konvice na stole a napil se. „Je dobré. Kdo ho uvařil?“ Pohlédl na Tatea. „Co máš dneska v plánu?“

„Kafe jsem uvařil já. Kit chce, abych...“ Když Tate zvedl oči, tvářil se sklíčeně. „Chce se pustit do nějaké hry, dokonce koupil nějakou velkou budovu a nechal postavit pódium.“ Tate se odmlčel. „První inscenace bude Pýcha a předsudek a Kit chce, abych se zúčastnil konkurzu a pomohl při výběru role Elizabeth.“

Jack se rozesmál. „Protože jsi jediný Darcy, který je schopný sesunout Colina Firthe z piedestalu, jsem si jistý, že přilákáš spoustu dívek na roli Lízy, Jane a všech dalších.“

„To asi jo. Kit říkal, že chce trochu povznést ducha města a přilákat lidi, co mají domy u jezera, zpátky do města. Vypadá to, že začali jezdit za nákupy do Richmondu a místní obchody upadají. Protože zisky ze hry půjdou na charitu, nemůžu odmítnout.“

Casey si venku uvědomila, že zase špehuje. Co to s ní dneska je? Znovu chtěla vykročit, ale pak Jack řekl: „Myslíš, že bude na konkurzu nějaké jídlo?“

„Jo, a myslím, že ho uvařilo to děvče v mém domku pro hosty.“

Casey nemohla odejít, stejně jako nedokázala létat.

Jack si odfrkl. „Co se, proboha, stalo, že ses proměnil v jednu ze svých postav? Vypadáš, jako bys chtěl do někoho vrazit meč.“

„Špehovala mě.“

Casey vyskočilo srdce až do krku.

„Hm. To je zlé,“ zamumlal Jack. „Schovávala se v křoví? Vzal jsi jí foťák?“

„Žádné křoví,“ namítl Tate. „A žádné schovávání. Nemyslím, že mě vyfotila. Ale řekl bych, že mě pozorovala při sprchování.“

Jack zalapal zděšeně po dechu. „Vplížila se ti do domu? Musíš zavolat policii. Nemůže přece –“

„Ne!“ řekl Tate. „Byla v domku pro hosty a já použil sprchu na verandě. To bych ale neudělal, kdyby mi Kit prozradil, že tam někdo bydlí.“

Jack si dal na čas, než promluvil. „Bydlí v domku, za který nejspíš platí nájem, ty jsi byl nahý na její verandě a ona tě viděla? Tak mi tedy řekni, co udělala špatně.“

Casey poskočilo srdce. Má zastánce! Miluju tě, Jacku Worthi, pomyslela si.

„Jen se mi to prostě nelíbilo, nic víc,“ zabručel Tate. „Co kdyby ses oblékl a zašel tam se mnou?“

„Na tu místní hru? Ne, díky. Myslím, že zítra odletím zpátky do L. A. Víc vesnického potěšení neunesu. Prázdné ledničky mě nelákají.“

„Stává se z tebe měkkota. Asi ale zítra odletím s tebou – tedy po tom zatraceném konkurzu.“

„Tak jaké je to děvče? A kolik jí je?“

Casey zadržela dech. Řekne o ní: „Měla ve vlasech marmeládu, ale vypadala dobře?“ To by bylo milé.

„Řekl bych, že je jí něco přes pětadvacet,“ odpověděl Tate. „Měla na sobě dětské pyžamo, takže kdo ví, jak vypadá. Byl jsem příliš naštvaný, než abych si ji prohlížel.“

„Dospělé děvče v pyžamu. To se mi líbí,“ konstatoval Jack. „A vaří?“

„Buď to, nebo umí udělat v kuchyni úžasný nepořádek. Všude se povalovaly pánve a mísy. A chleba. Podle toho, jak to tam vonělo, ho upekla sama.“

Jack zasténal. „Myslím, že bych se do ní mohl zamilovat. Pyžamo a čerstvý chleba. Kde je ten domek pro hosty a jak ta dívka vypadá? Je hezká?“

„Asi v pohodě. Pěkné oči, ale nijak zvlášť mě nezaujala.“

Casey opět poklesla na duchu. To má za to svoje čmuchání. Dobře, tak by mohla trochu zhubnout, ale některým mužům se její křivky líbily. Ovšem ne téhle nafoukané filmové hvězdě. Jak Jack podotkl, Tate nemá právo být na ni naštvaný za to, že byla ve svém vlastním domě, ale na tom téhle rádoby celebritě nezáleželo!

Casey se odtrhla od zdi. Uvažovala, že by krabičky nechala na schodech, ale rozmyslela si to. Ten arogantní Tate Landers by nejspíš jídlo vyhodil. Pro někoho tak úchvatného a úžasného by nebylo dost dobré.

Jack stál u stolu a mračil se na kamaráda, když zahlédl venku pohyb. Přistoupil ke dveřím a vyhlédl ven.

Mladá žena s širokými krabičkami rychle odcházela. A soudě podle jejího kroku nebyla moc nadšená.

Na sobě měla džíny a tričko a jemu se líbily její křivky. Záda měla pěkně prohnutá, a když se mírně pootočila, uviděl, že ji příroda obdařila plným poprsím. Byl rád, že vidí normální, zdravou ženu. Spousta hvězdiček, s nimiž pracoval, byly vychrtlé holky. Jenomže kamera přidávala kila, a tak musely být hodně vyzáblé.

Tmavě rusé vlasy měla stažené do pohupujícího se culíku a ranní slunce se na nich třpytilo. Jack jí neviděl do tváře, ale jestli je jen z poloviny tak hezká jako zbytek, bude se mu líbit. Celkově vzato měl dojem, že by měl domek pro hosty navštívit.

Znovu pohlédl na Tatea, který se mračil na svůj hrnek s kávou. Co se to s ním stalo? Na veřejnosti byl Tate velice uzavřený. Když se musel zúčastnit nějaké události, obvykle s sebou vzal svoji sestru.

Ovšem s přáteli byl skoro vždycky uvolněný a smál se. Jack věděl, že má Tate v plánu zůstat v Summer Hillu přinejmenším pár měsíců. Tate měl rád společnost svého bratrance Kita, který byl natolik starý, aby byl jeho otec, i když možná právě proto ho měl Tate tak rád. A vyprávěl mu o tom, jak se do malého městečka ve Virginii stěhují nově nalezení příbuzní. Všechno to vypadalo dobře.

Tak proč sedí u stolu a tváří se tak nešťastně? Proč není venku a neprohlíží si tohle místo? A proč se bojí jít na nějaký místní konkurz? Tate si uměl skvěle poradit s armádou vřeštících ženských, které ho všude pronásledovaly.

Jack sledoval, jak ta dívka mizí mezi stromy. „Jakou barvu měly její vlasy?“ Záměrně neřekl, koho myslí.

„Rezavou. Myslím, že byly přírodní.“

„Jo?“ opáčil Jack. „Co dalšího na ní bylo přírodního?“

Tate se přestal mračit a trochu se pousmál. „Podle toho, jak se pohupovala, když mě vyhazovala z domu, řekl bych, že celá její horní polovina je dost přírodní.“

Jack nadzvedl obočí. „Jaké bylo to pyžamo?“

Tate se usmál ještě víc. „Tenké a polorozepnuté. A zmačkané po tom, co spala. Pod ním nic neměla.“

Jack se snažil nesmát. „Jsi si jistý, že odsud chceš zítra odjet?“

Tate se usmál od ucha k uchu, což vídávali jenom jeho přátelé. „Běž se obléct. Musím si přečíst jeden scénář a Kit mě tam potřebuje až po obědě.“

„Myslím, že se sejdeme až tam.“ Zatímco Jack vycházel po schodech do své ložnice, usmíval se. „Takže tě nezaujala, hm?“

Table of Contents

copyright

titul

Jednání první, scéna první

Pan Darcy přichází

Jednání první, scéna druhá

Darcymu se Elizabeth moc nezamlouvá