Copyright © 2007 by Velvet

Published by arrangement with St. Matin's Press, LLC.

Translation © Lenka Faltejsková, 2011

Copyright © ALPRESS, s. r. o.

Všechna práva vyhrazena.

Žádnou část knihy není dovoleno užít

nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez písemného

souhlasu držitele práv, s výjimkou krátkých citací

nebo odkazů, které tvoří součást kritického hodnocení.

Z anglického originálu THE BLACK DOOR

přeložila Lenka Faltejsková

Redakční úprava Drahomíra Smutná

Grafická úprava obálky Tomáš Řízek

Vydalo nakladatelství Alpress, s. r. o., Frýdek-Místek,

v edici Klokan, 2013

shop@alpress.cz

Vydání první

ISBN 978-80-7466-484-7 (ePub)

ISBN 978-80-7466-485-4 (mobi)

Knihu Za černými dveřmi věnuji své agentce Aře Camilliové,

která měla tu vizi dřív, než se ji podařilo zhmotnit!

Moc děkuji za Tvé přátelství a podporu. Jsi nejlepší!

Poděkování

Ráda bych poděkovala níže jmenovaným, kteří mi pomohli proměnit Za černými dveřmi ve skutečnost:

Své rodině ze St. Martin’s, Matthewu Shearovi, Johnu Murphymu, redaktorce Monique Pattersonové, jedné z nejlepších v oboru, a Emily Drumové (její pravé ruce!), Anne Marii Tallbergové a Christině Ripové.

Denise Milloyové a Billu Boydovi za báječné focení! Billy z Plush Chicago, tobě děkuji, žes mi dovolil využít k focení svůj skvělý klub. Saunté Loweová, díky za seznámení s celebritami. Amy Olsenová, jsem vděčná za tvé přátelství!

Díky zaslouží také následující múzy (ze zřejmých důvodů neuvádím plná jména), které celou směs náležitě okořenily: Kevin M., Paul M., Lou M., Andrew M. S., Jack M., Michael N., Michael F., A. Mense, J. Sasson, C. E. W., H. K. W., David H., F. Collier, Bill C., T. Crown, Frank M., I. Allen, A. Phillip, Philip W., Steve A., W. S., Daryl M. (abych uvedla alespoň některé).

V neposlední řadě děkuji vám, milí čtenáři, za podporu a doufám, že se při četbě knihy Za černými dveřmi budete bavit tak jako já při jejím psaní!

Prolog

„Riverside Drive, číslo sto padesát šest,“ instruovala řidiče a opřela se na sedadle dlouhé černé limuzíny. Zavřela oči a představila si vzrušující noc, kterou má před sebou.

Byla na cestě do soukromého klubu Černé dveře. Rozhodně nešlo o žádný obvyklý klub s širokou členskou základnou, kdepak, Černé dveře představovaly velmi exkluzivní zábavu s hvězdičkou, uspokojení veškerých fyzických potřeb, jaké jen žena může mít. Cítila, jak vlhne při představě možností, které ji čekají. Za pár minut už zastavili před nevýraznou cihlovou budovou s černými, tři metry vysokými leštěnými dveřmi.

Vystoupila z vozu a našla rovnováhu v červených lodičkách na patnácticentimetrových jehlových podpatcích. Cestou ke vchodu cítila, jak jí noční vánek profukuje lehounké černé šaty, které měla pod černým, po kotníky dlouhým pláštěm. Obezřetně zaklepala. Vzápětí jí otevřel vysoký svalnatý muž a požádal o heslo zaručující přístup k dekadenci uvnitř.

„Vlhká a připravená,“ zašeptala svůdným hlasem přes masku.

Dveřník ustoupil stranou a ona upřela oči na velkou vybouleninu, která se rýsovala pod jeho černými koženými tangy. Vešla do haly a odložila plášť. V místnosti bylo chladno, cítila, jak jí tvrdnou bradavky. Sklopila oči a uviděla, jak se jí pod průsvitnou látkou šatů rýsují dvorce. Dveřník si olízl rty s očima upřenýma na její ňadra, obešel ji a utáhl jí koženou šarlatovou masku. Když stál za ní, cítila, jak se jí na záda tiskne jeho erekce. Zajíkla se a instinktivně vystrčila zadeček. Začali se o sebe pomalu svůdně třít uprostřed vstupní haly. Sáhl dopředu, aby jí mohl laskat plná ňadra, druhou rukou jí vklouzl pod šaty a našel bod rozkoše.

„Aaach…,“ zasténala, když vrazil prst do jejího vlhkého středu. Ten útok ji zcela zaskočil, nakrátko chtěla ucuknout, pak se ale svůdnému doteku poddala.

Když už se blížilo vyvrcholení, náhle přestal. „Teď jste připravená vstoupit do Černých dveří,“ řekl.

Slyšela hlasy z vnitřních prostor, pomalu zamířila ke zdobeným dveřím. S každým krokem jí srdce bušilo víc a víc…

1

Ariel Renée Vaughnová seděla u leštěného oválného stolu v konferenční místnosti spolu s kolegy a napůl ucha naslouchala obvyklému shrnutí uplynulého týdne z úst hlavního partnera společnosti. Yates Gilcrest byla jedna z nejlepších newyorských advokátních kanceláří s pobočkami v každém velkém městě světa. I Ariel patřila mezi partnery. Bobův proslov o nutnosti navýšení příjmů firmy se jí netýkal, mezi její klienty patřili mimo jiné dva nejsolventnější. Překřížila si dlouhé nohy a upřela pohled ven z velkého okna. Ze dvacátého patra bylo vidět vrcholky stromů v Central Parku. Podzim byl v plném proudu, město zdobily odstíny rezavé, červené a žluté jako barevná paleta. Ariel upadla do vzpomínek.

Od doby, kdy žila v pěstounské rodině spolu s dalšími pěti dětmi bez rodičů, ušla velký kus cesty. Matka ji dala k adopci hned po narození, ale žádný zájemce se nenašel. Dětství strávila stěhováním z jedné pěstounské rodiny do druhé, než nakonec skončila u paní Grantové, vdovy s velkým srdcem, která ji pobízela k pilnému studiu a dobrým známkám, aby se dostala na vysokou školu a posléze sehnala dobrou práci. A přesně to se jí povedlo. S těmi nejlepšími výsledky získala čtyřleté stipendium na Kolumbijské univerzitě, kde studovala práva. Ještě před promocí ji nalákali do společnosti Yates Gilcrest. Pustila se do práce s vervou a během následujících let pomalu stoupala ve firemní hierarchii. Po deseti letech tvrdé dřiny se konečně stala partnerkou.

Vzhledem k tučné šestimístné částce, která tvořila její výplatu, luxusnímu bytu v honosné části města a svému příteli, jednomu z nejmocnějších soudců ve městě, by měla být na vrcholu blaha, ale v poslední době se ji zmocňovala podivná nespokojenost. Něco jí scházelo, nedokázala však pojmenovat, co to je.

„A na závěr,“ řekl Bob a rozhlédl se po znuděných tvářích, které netrpělivě čekaly na ukončení schůzky, „vám chci připomenout každoroční dobročinnou večeři Lancasterových, která se koná tento pátek.“

Lancasterovi patřili s majetkem kolem miliardy dolarů k nejbohatším rodinám ve městě a také k hlavním chlebodárcům advokátní kanceláře. Hlava rodiny každoročně pořádala galavečer v prestižním hotelu Waldorf-Astoria, jehož výtěžek putoval nadaci pro americké chlapecké a dívčí kluby. Účast na této společenské akci byla pro všechny partnery firmy nezbytná.

„Tím považuji schůzku za uzavřenou.“

Ariel si posbírala poznámky, nacpala je do silných kožených desek, vstala a uhladila si úzkou sukni. Měla vnadnou postavu, dokonale oblý zadek, plná ňadra velikosti C a nádherné nohy. Protože pracovala pro staromládeneckou společnost, jejíž základ tvořili šedovlasí republikáni, ukrývala se pod sáčky, halenkami a svetry, aby se pánové soustředili na její mozek, nikoli tělo. Rychle si zapnula sáčko, aby schovala příliš upnutou sukni, a zamířila chodbou ke své rohové kanceláři.

„Máte tu vzkazy, slečno Vaughnová,“ oznámila jí asistentka a podala jí hromádku růžových lístečků.

„Díky, JoAnne.“

Zavřela se v kanceláři, usadila se za reprezentativní mahagonový stůl a začala se probírat telefonickými vzkazy. Jeden byl od realitního agenta, který jí volal s nabídkou nákladného domu na pláži v Hamptons, druhý od pěstounky paní Grantové, s níž stále udržovala blízké vztahy, dva od nejlepší přítelkyně Meri a jeden od soudce Hendrickse. Ariel a Preston Hendricks spolu chodili už několik let, ale ačkoli šlo o vztah vážný, už dávno vychladl. Byl pohodlný, avšak nejiskřil. Dokonale se k sobě hodili, oba byli finančně zabezpečení a těšili se úctě v právnických kruzích, navíc se Preston chystal vrhnout do politiky. A Ariel byla odhodlaná stát mu na cestě do Washingtonu po boku.

Zvedla telefon a zavolala své nevlastní matce. „Ahoj, mami.“

„Jak se má moje nejmilejší dcera?“ zeptala se paní Grantová jako obvykle.

„Dobře. Dostala jsi ten šek?“ K jejímu překvapení jí Ariel každý měsíc posílala částku, která nejen že pokryla náklady na živobytí, ale dokonce jí umožňovala dopřát si, po čem její srdce zatoužilo.

„Kolikrát jsem ti říkala, abys mi neposílala peníze?“ vyplísnila ji. „Dostávám od státu víc než dost za to, že se starám o všechny ty děti.“

„Neuraž se, mami, ale už jsi přece jen na běhání za nimi a vyměňování plínek trochu stará.“

„No to víš, kdybys mi dala nějaké vnouče, nemusela bych se realizovat jako pěstounka.“

Ariel obrátila oči v sloup. Od třicátých narozenin ji přesvědčovala, aby se za Prestona provdala a založila rodinu. „Mami, já na děti nemám čas, musím…“

„Doufám, že aspoň na soudce Hendrickse čas máš,“ přerušila ji paní Grantová. „Včera jsem ho viděla v novinách, bylo to z nějaké dobročinné akce. On to někam dotáhne, navíc je to fešák, připomíná mi pana Granta v tomhle věku.“ Manžel jí zemřel před mnoha lety na náhlý infarkt a paní Grantová už se nikdy znovu neprovdala. „Neměla bys pořád jen pracovat, radši si ho víc všímej, takového nepotkáš každý den.“

Ariel už tohle slyšela mnohokrát a začínalo ji to unavovat. „Ano, já vím,“ řekla jen.

Paní Grantová vycítila její podráždění. „Poslyš, holčičko, nechci být otravná, ale nerada bych, abys zůstala sama jako já. Věř mi, že život bez mužského není žádná slast.“

„Nemusíš se bát, mami, já si Prestona vyklouznout nenechám, slibuju.“ Usmála se.

„Soudce Hendricks čeká na lince číslo jedna,“ oznámila interkomem JoAnne.

„My o vlku a vlk za humny. Zrovna mi volá.“

„V tom případě se loučím, holčičko, nesmíš ho nechat čekat. Zavolám ti později.“

Z reproduktoru se ozval zvučný baryton. „Dobré ráno, slečno Vaughnová.“

„Pane soudce,“ odpověděla. Byl to jejich obvyklý pozdrav, připomínka seznámení.

Ariel tehdy pracovala jako asistentka jednoho z nejvyšších soudců státu New York a příležitostně vídala důstojného džentlmena, který se s vlajícím černým pláštěm hnal chodbami soudní budovy. Zjistila, že se jmenuje Preston Hendricks a je to nedávno jmenovaný soudce. Byl sice starší, ale Ariel přitahovala jeho asertivita, často sedávala vzadu v soudní síni a naslouchala mu.

Pro Prestona bylo nemožné nevšimnout si hezké mladé ženy s dmoucími se ňadry, která hltala každé jeho slovo. Byl rozvedený, syna měl už dospělého, proto byl víc než připravený osvěžit svůj milostný život. K tomu se hodila přímo ideálně. Během náhodného setkání ve výtahu se jí představil jako soudce Hendricks. Od toho dne se navzájem formálně zdravili, o tři týdny později si dali schůzku. Ačkoli byl Preston o patnáct let starší, v posteli byl nenasytný a divoký jako tygr, ukázal jí polohy, o nichž do té doby neměla tušení. Prozatím byla jen s nepříliš zkušenými mladíky, zralý muž pro ni představoval vzrušující změnu. Jeho chuť se zdála být neukojitelná. Zabořil se jí mezi plná stehna a laskal ústy klitoris, dokud ji nezachvátil orgasmus. Vzápětí do ní pronikl ztopořeným penisem a přivedl je oba k dalšímu vyvrcholení.

Ze začátku se milovali každý den, často i třikrát – ráno, v poledne a večer. Prestonova bývalá manželka byla vychrtlé stvoření, které zkrátka pro vášeň nebylo stavěno. O to víc Preston zbožňoval Arielino bujné svůdné tělo, zejména pak plná oblá ňadra velikosti C. Často si ji povolal do kanceláře, zamkl za ní a přiměl ji sundat si podprsenku. Obrys jejích velkých tvrdých bradavek pod látkou svetříku jej doháněl k šílenství. Posadil se do křesla a masturboval, dokud nebyl jen těsně před vyvrcholením. Jako by měl svou vlastní erotickou show. Pak si ji přitáhl a svetřík nadzvedl. Ariel měla na levém ňadru vytetovanou růži. Vypadala tak skutečně, že se jí pokaždé musel dotknout, než začal Ariel sát a kousat bradavku. Nakonec si ji ohnul přes stůl, roztáhl jí nohy a udělal jí to zezadu. Jenže jak roky míjely, jeho pozornost stále více směřovala od sexu k politice. Teď mohla být ráda, když se milovali jednou za měsíc.

„Jak se máš?“ zeptal se.

„Jako obvykle. Právě jsem absolvovala nudnou personální schůzku, Bob nám připomněl tu dobročinnou akci Lancasterových, bude v pátek. Nezapomněl jsi? Říkala jsem ti, aby sis to zapsal do kalendáře.“

„Ne, nezapomněl, ale bohužel tam nemůžu.“

Podrážděně vydechla. „Jak to? Všichni partneři naší firmy tam budou i se svými drahými polovičkami, nemluvě o klanu Lancasterů. A já tam odmítám vkročit bez doprovodu,“ soptila. V poslední době ji začal odsouvat na vedlejší kolej a to se jí ani trochu nelíbilo, zvlášť protože se snažila projevovat vůči jeho kariérním plánům pochopení a podporu.

„Je mi líto, ale musím letět do Washingtonu, mám večeři se senátorem Oglesbym. Vím, slíbil jsem ti to, ale před hodinou mi volali ze senátorovy kanceláře. Takové pozvání se prostě neodmítá.“

Ariel bylo jasné, že jsou pro něj politické ambice prioritou, a že když se spojí se správnými lidmi, mohl by to dotáhnout až do Nejvyššího soudu, přesto se jí nelíbilo, jak ji na poslední chvíli odložil. „Já to chápu,“ vzdychla zklamaně.

„No tak, nebuď smutná, určitě si to užiješ i beze mě. Zlato, už musím běžet, tak se měj,“ dodal a přerušil spojení.

Zůstala sedět s telefonem v ruce. Nečekala, že by z té večeře vycouval, chtěla ho přemluvit, aby ji přesunul na jindy, ale nedal jí šanci. Takže teď je bez doprovodu a bez vyhlídek. Nakonec se rozhodla zavolat Meri v naději, že by snad mohla mít v záloze někoho, koho by jí na páteční večer mohla půjčit.

Meri Renicková byla golfová vdova, ovšem nikoli manželka golfisty, která je věčně sama, zatímco manžel tráví veškerý čas s přáteli na greenu. Ne, Meri byla skutečná vdova, její manžel zemřel u deváté jamky. Dostal na hřišti těžký infarkt a zanechal jí velké jmění. Protože neměla děti, které by musela živit, utratila Meri sta tisíce dolarů za vylepšování svého zevnějšku, dokud znovu nenabyla mladistvé třicetileté tváře a odpovídajícího těla. Většinu večerů trávila v restauracích po boku jednoho či dvou urostlých mužů, nebo se do nich zavěšená procházela po Madison Avenue. A ani v nejmenším necítila potřebu před někým se ospravedlňovat, proč se ve dne v noci obklopuje mladšími muži.

„Drahoušku,“ zapředla Meri do telefonu, „zrovna jsem na tebe myslela.“

„A v jaké souvislosti?“

„Už jsme si spolu dlouho nepopovídaly, je načase, abychom si někde daly oběd a pár koktejlů.“ Zhruba jednou do měsíce se scházely u ní doma.

Ariel ji znala deset let. Seznámily se, když ji zastupovala při rozvodu s prvním manželem. Na začátku si Meri od mladé právničky s vnadným poprsím nic moc neslibovala, ale Ariel měla všechna doporučení a poté, co jí zajistila tučné vypořádání, staly se z nich přítelkyně.

„To by bylo fajn.“ Ariel zalistovala diářem. „Co příští úterý?“

Meri zaváhala. „Hmm, tak počkej… ne, to se mi nehodí, mám v plánu večeři a dezert s Paulem.“

„A kdopak je Paul, jestli to smím vědět?“ Tohle jméno ještě neslyšela.

„Ten nejúžasnější muž, jakého jsem kdy ochutnala. Má ten největší penis, co jsem kdy viděla, podle mě tak třicet centimetrů. Málem jsem se zadusila, když jsem mu ho poprvé kouřila,“ řekla Meri bez obalu, jako by podobné poznámky byly ta nejpřirozenější věc na světě.

Ariel fascinovalo, jak se Meri s ničím netají. Táhlo jí sice na padesát, ale sexu si užívala víc než většina dvacítek. „Když už mluvíme o mužích, jednoho bych potřebovala…“

„Neříkej mi, že jsi to s tím svým soudcem konečně skončila. Opakuju ti už kolik let, že je na tebe starý. A mně můžeš věřit. Ty potřebuješ mladého hřebečka, který by ti dopřál radovánky každý den.“ Meri byla vyznavačkou sexu, věřila, že pravidelné dávky udržují svěží mysl i tělo.

„Moje dny jsou naprosto v pořádku, díky, ale potřebovala bych doprovod na večírek k Lancasterovým. Preston bude mimo město a já tam nechci jít sama. Víš dobře, co by to vyvolalo. Všichni tam s někým budou, nechci být jediná plonk.“

„Tak tos zavolala té pravé, drahoušku, mám pro tebe dokonalé řešení!“ zvolala rozjařeně Meri. „Musíš využít eskortní agenturu, kterou používám já, mají ty nejlepší, nejchytřejší a nejhezčí chlapy ve městě.“

„Eskortní agenturu?“ opakovala Ariel šokovaně. Věděla, že Meri žije odvážně, ale tohle ji skutečně překvapilo.

„Ale no tak, nebuď tak ohromená, je to naprosto prvotřídní agentura, solidní, navíc je všechno legální. Já je využívám v jednom kuse.“

Ariel se opřela lokty o stůl. „A jak to tedy funguje?“ O podobných službách slyšela ne zrovna lichotivé zvěsti, zajímalo ji, jak je to s nimi doopravdy.

„Nu, drahoušku, nic na tom není. Prostě zavoláš na soukromé číslo a povíš jim, o jakou příležitost se jedná a jaký typ muže potřebuješ. Dáš jim číslo kreditní karty a informace, kdy si přeješ být vyzvednuta,“ vykládala Meri, jako by popisovala přípravu koláče.

„Meri, říkáš to, jako kdyby šlo o nákup bot nebo kabelky.“

„Ale vždyť ty si opravdu jen kupuješ další doplněk. Jenomže tenhle přináší navíc možnost zajímavého bonusu!“ zasmála se.

„Když jsi mluvila o solidnosti, myslela jsem, že sex není součástí dohody. Já chci jen doprovod!“ zdůraznila Ariel.

„No samozřejmě! Ale kdybys náhodou potřebovala trochu té údržby, mám kontakt i na takové služby,“ opáčila Meri samolibě.

Ariel si to nechtěla přiznat, ale ve skutečnosti by takové péče potřebovala velkou dávku. V poslední době byla silně nespokojená, s Prestonem se naposledy milovali naprosto nudně. Zkrátka se na ni svalil uprostřed noci, vklouzl do ní a za chvíli bylo po všem. Po pár minutách už zase spal. Scházela jí vášeň, kterou kdysi sdíleli, uvědomovala si však, že má moc práce. Navíc sex není všechno, opakovala si pořád. „Víš jistě, že je to spolehlivá služba?“ zeptala se skepticky.

„Vzpomínáš na toho fešáka, se kterým jsem byla na bienále ve Whitney Museum?“

„Myslíš toho, co měl na sobě oblek od Armaniho a vypadal jako Richard Gere?“

„Přesně. Tak to nebyl žádný lodní magnát z Nového Zélandu, jak jsem tvrdila, ale můj doprovod z eskortní agentury,“ oznámila pyšně.

„Nekecej!“ vydechla Ariel ohromeně. Muž, s nímž se na bienále seznámila, byl kultivovaný, ovládal brilantně konverzaci, zkrátka dokonalý džentlmen. Pokud agentura skutečně nabízí takový doprovod, pak má jasno. „Dobře, tak jaké je to číslo?“ zeptala se a natáhla se pro papír a pero.

Meri jí je nadiktovala. „Věř mi, že tam s najatým doprovodem nebudeš jediná. Koneckonců i já s jedním jdu. A vymyslím mu tak dokonalou totožnost, že si z něj všichni sednou na zadek. Doporučuju ti totéž.“

Ariel byla přece jen trochu nesvá. „Meri, je to opravdu bezpečné? Co když se někdo zeptá, proč tam nejsem s Prestonem?“

„Samozřejmě že to je bezpečné. Kdyby se někdo ptal, prostě řekni, že Preston má pracovní schůzku mimo město, což je pravda. A pak můžeš trochu mlžit a tvrdit, že tvůj doprovod je dávný rodinný přítel. To zní velmi přijatelně. Věř mi, drahoušku, nemáš se čeho bát. Tak, teď už musím běžet, dorazil můj přítel, ale uvidíme se na té večeři,“ řekla Meri a zavěsila.

Ariel se trochu uklidnila. Při sjednávání doprovodu pro jistotu použila své druhé křestní jméno, aby získala trochu anonymity. Sepsala si uvěřitelnou historku o totožnosti svého „garde“ spolu se seznamem požadovaných vlastností: chytrý, výřečný, atraktivní, dobře oblečený a především diskrétní. Výraz diskrétní dvakrát podtrhla, protože rozhodně nepotřebovala, aby se Preston nebo její kolegové dozvěděli, že využila služeb eskortní agentury.

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

Poděkování

Prolog

1