Ukážka z elektronickej knihy

Copyright © 2013 by Rogers Hobbs

Translation © Dalibor Míček, 2013

Copyright © ALPRESS, s. r. o.

Všechna práva vyhrazena.

Žádnou část knihy není dovoleno užít

nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez písemného

souhlasu držitele práv, s výjimkou krátkých citací

nebo odkazů, které tvoří součást kritického hodnocení.

Z anglického originálu GHOSTMAN

přeložil Dalibor Míček

Redakční úprava Otilie Grezlová

Grafická úprava obálky Tomáš Řízek

Vydalo nakladatelství Alpress, s. r. o., Frýdek-Místek,

v edici Klokan, 2013

shop@alpress.cz

Vydání první

ISBN 978-80-7466-439-7 (ePub)

ISBN 978-80-7466-440-3 (mobi)

Obsah

Prolog

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

29

30

31

32

33

34

35

36

37

38

39

40

41

42

43

44

45

46

47

48

49

50

51

52

53

54

55

56

57

58

59

60

Prolog

Atlantic City, New Jersey

Hector Moreno a Jerome Ribbons v sedanu Dodge Spirit, odstaveném v přízemí parkovací garáže pod kasinem hotelu Atlantic Regency, pomocí pětidolarovky srolované do trubičky, zapalovače a primitivního kelímku vytvarovaného ze složeného alobalu inhalovali natavený krystalický metamfetamin. Zbývalo jim třicet minut.

Existují tři vhodné způsoby, jak vyloupit kasino. První lze označit jako vstup hlavním vchodem. V osmdesátých letech docela fungoval, v poslední době už ne. Podobně jako u bank. Parta ozbrojených chlapů s maskou na hlavě nakráčí dovnitř, jeden z nich namíří zbraň na krásku za mřížemi a vyštěkne rozkazy. Dívenka se rozpláče a prosí o milost, zatímco manažer podává lupičům balíky ze zásuvek. Zlí hoši pak opustí podnik hlavním vchodem a odjedou, neboť zdravý rozum napovídá, že přestřelka by vyšla kasino dráž než jakákoliv suma, kterou byste z klecí odnesli. Časy se však mění. Pokladní jsou nyní na podobné situace cvičeni. A ochranka postupuje mnohem agresivněji. Jakmile se spustí tichý alarm, a on se vždycky spustí, z úkrytů vyrazí po zuby ozbrojení muži. I tentokrát se dostanete až k hlavnímu vchodu, ale jen co opustíte budovu, zjistíte, že na vás čeká čtyřicet chlapů s útočnými puškami a brokovnicemi, aby vás sejmuli. Žádná dvouminutová prodleva jako kdysi.

V druhém případě jdete po žetonech. Sjedete od apartmánů ve vyšších patrech, přistoupíte k ruletovému stolu, kde se hraje o velké peníze, vytasíte zbraň, a aby bylo hned jasno, střelíte do dvojité nuly. Při zaburácení výstřelu se všichni rozprchnou, jako první krupiéři. Bohatí lidé nejsou odvážní a zaměstnanci kasina ještě méně. Jakmile utečou, shrábnete všechny žetony. Pak vypálíte dvě tři kulky do stropu, aby věděli, že to myslíte vážně, a dáte se na útěk, jako kdyby vás pronásledovali všichni čerti z pekla. Vypadá to prostoduše a přihlouple, ale kupodivu to funguje. Nepřiblížíte se k zamřížované pokladně, takže bezpečnostní systém nezareaguje tak rychle. A na rozdíl od předchozího scénáře na vás venku nikdo nečeká. Existuje dost velká pravděpodobnost, že se dostanete až na parkoviště a odtamtud na dálnici. Pořád ale zbývá problém co s žetony. Pokud jste jich ukořistili dost, řekněme za milion a víc, kasino nejspíš ty dosavadní vyřadí z oběhu a nahradí je novými s jiným vzorem. Vám potom zůstane pytel bezcenného materiálu. A stejně se tento postup stal s rozmachem nových technologií zastaralý a překonaný. Některá kasina dnes do žetonů zabudovávají mikročipy. Primárně proto, aby se jim lépe počítaly, ovšem s jejich pomocí také dokážou vystopovat ty kradené. Během šesti hodin vás hledají od Las Vegas po Monako a žetony budou stejně bezcenné. A i kdyby se ani jedna z těch dvou možností nenaplnila, to nejlepší, v co můžete doufat, je pokusit se prodat kořist na černém trhu. V tom případě ovšem požadujte za žetony nanejvýš polovinu jejich nominální hodnoty, ale spíš méně, protože do takového kšeftu nikdo nepůjde, nekyne-li mu naděje na nejmíň dvojnásobný zisk. Morální poučení? S žetony se moc daleko nedostanete.

Třetí a poslední možnost – ukrást peníze během transportu. Přepadnout pancéřovaný automobil. Kasina přesouvají obrovské finanční částky v hotovosti. Dokonce mnohem větší než banky. Nepřechovávají ve svých útrobách palety s narovnanými balíky stodolarovek, jak se nás o tom snaží přesvědčit filmoví tvůrci. V podniku jsou rozmístěny menší zamřížované pokladní boxy s hotovostí, ale obrovský trezor nacpaný stovkami uložených milionů tam nenajdete. Pokud se sejde více hotových peněz, kasino je odešle pancéřovanou dodávkou nebo obrněným nákladním automobilem do banky. A pokud hotovost dochází, použije se opačný postup. Denně takto proběhnou dva nebo tři transporty.

Ovšem přepadení pancéřovaného automobilu prakticky nemá šanci na úspěch. Moderní vozidla pro přepravu hotovosti jsou jako tanky plné peněz. Zaútočit na banku, z níž jsou bankovky odesílány, rovněž nepřipadá v úvahu, protože finanční ústavy bývají střeženy přísněji než kasina. Slibné je přepadnout vozidlo v okamžiku transakce, tedy ve chvíli, kdy jsou peníze do automobilu ukládány nebo z něj vykládány. Kasina vám dokonce práci usnadní, jelikož většinou nemají speciální depo, kam by obrněné vozy zajely. Bylo by to příliš nepraktické. Vozidlo zastaví u zadního nebo bočního vchodu, pokaždé jinde. Strážní otevřou zadní úložný prostor a vynesou peníze prosklenými dveřmi. A tohle je zlatá minuta profesionální loupeže. Během šedesáti sekund, a to několikrát denně, přejde – všem na očích a volně přístupných – z ruky do ruky více peněz, než by dva chlapi vynesli z pěti nebo šesti bankovních poboček. Týmu profesionálních lupičů pak stačí přemoci dva nebo tři strážné s vojenským sestřihem a puškami v rukou a odjet dříve, než na místo dorazí policajti. Snadné, že? Samozřejmě musíte vědět, kdy k předání dojde, jaká částka bude ve hře a u kterého vchodu vozidlo zastaví. Tyto životně důležité informace však lze relativně snadno získat. To je ta lehčí část. Nejobtížnější je únik. Dokážete-li se zmocnit peněz a zmizet v průběhu dvou minut, jsou z vás boháči.

Jerome Ribbons zkontroloval čas na zlatých rolexkách. Bylo půl šesté ráno.

První předání hotovosti toho dne se uskuteční za třicet minut.

Vyloupení kasina vyžaduje mnohaměsíční plánování a přípravu. Naštěstí pro partu už Ribbons tuto práci kdysi dělal. Byl to dvakrát odsouzený těžký zločinec původem z Filadelfie, což není atraktivní položka životopisu ani v lupičské branži, ovšem o to víc se bude snažit, aby ho nechytili. Měl pokožku barvy dřevěného uhlí a zpod oděvu mu vykukovalo modré tetování, památka na nucený pobyt ve věznici Rockview. Odseděl si pět let za pokus o ozbrojenou loupež v pobočce Citibank ve čtvrti North Liberties ve Filadelfii, ovšem za podíl na přípravě a provedení dalších pěti bankovních loupeží, jichž se po propuštění na svobodu dopustil, nebyl nikdy ani stíhán, natož odsouzen. Byl to mohutný chlap. Měřil přes metr devadesát a jeho váha víc než odpovídala výšce. Přes opasek mu přetékaly pneumatiky tuku a kulatý obličej měl hladký jako dítě. Když byl ve formě, dokázal na lavici vzepřít dvousetkilovou činku. Nadopovaný kokainem si klidně přidal další metrák. V tomhle byl fakt dobrý, bez ohledu na trestní rejstřík.

Hector Moreno byl spíše typ vojáka. Při necelém metru sedmdesáti vážil čtvrtinu toho co Ribbons, vlasy měl krátké jako pouštní tráva a pod kávovou kůží mu vystupovaly kosti. Byl dobrý střelec, za což vděčil vojenské službě, a prakticky nemrkal, snad jen když sebou škubl. Z armády ho sice propustili s hanbou, ale odsouzen nikdy nebyl. Vrátil se domů a rok porcoval čtvrtky na jatkách v Bostonu, další rok zastrašováním vymáhal peníze za ochranu od drogových dealerů v Las Vegas. Tohle byla jeho první velká fuška, nelze se proto divit jisté nervozitě. Na povzbuzení si s sebou vzal do auta celou lékárnu. Tablety, kapky, prášky, kuřivo. Rozhodl se potlačit trému hrstí speedu. Jako by kolem sebe nikdy neměl dostatečné množství drog. Celý plán si prošli snad stokrát, aby byli připraveni, ale Morenovi to nestačilo. Potřeboval víc. Vysrkl pořádnou dávku metamfetaminu a do očí mu vyhrkly slzy. Pervitin mu dodával jeho přítel, který si zřídil varnu ve starém traileru západně od Schuykillu. Droga neměla bůhvíjakou kvalitu, ale jemu to nevadilo. Chtěl se soustředit a vybičovat k pořádnému výkonu, ne se nechat vystřelit do nebe nebo zkolabovat ještě před akcí.

Ribbons se znovu podíval na hodinky. Čtyřiadvacet minut.

Oba muži mlčeli. Slov nebylo potřeba.

Moreno vylovil z kapsičky balíček cigaret, jednu si zapálil, podal staniolový kelímek Ribbonsovi a v rychlém sledu si dal dva šluky.

Ribbons si nejprve otupil ústa douškem bourbonu. Polykání metamfetaminu je velmi horký a hořký zážitek. Chvíli proháněl kapku drogy v misce mozolnatými prsty. Tohle neprožíval poprvé. Účinky perníku měl rád, ovšem mnohem více mu vyhovovalo vzrušení, které se dostaví, když si přes hlavu přetáhne masku a vytasí zbraň. Ve víru akce si přímo liboval.

Moreno se na něj díval, potahoval z cigarety a pokradmu upil několik doušků sirupu proti kašli. Srdce mu poskočilo. Pomyslel si, že v jeho rodné čtvrti by kdysi lidi za tak kvalitní drogu zaplatili slušné peníze, ale dnes už nikdo z nich kapky proti kašli neužíval. Jenom on. Člověk pak vnímá svět kolem sebe, jako když má horečku tak vysokou, že se ocitá na pokraji smrti. Vidí samotného Boha, jak na něj čeká na konci tunelu. Morena nikdo neupozornil na dlouhotrvající potíže s dechem, na rozbušené srdce a na halucinace, které se dostaví, jen co mu dextrometorfan pronikne do krevního oběhu. Účinek se vyrovná injekci koncentrovaného ketaminu. Poslouchal rádio a čekal.

Po chvíli vyhodil nedopalek z okna a zeptal se: „Už sis vybral ten svůj vysněněj barák?“

„Jo. Modrej viktoriánskej domek. Nádherný místo u vody. Virginie.“

„A co ti na to řekla ta ženská?“

„Že todle je trh kupujících a že se bez problémů dohodneme.“

Opět se ponořili do mlčení a poslouchali rozhlasové dopravní zpravodajství. Neměli se o čem bavit, všechno už stokrát prodiskutovali nad nespočetnými šálky kávy, nákresy a zářícími počítačovými monitory. Teď už nemohli dělat nic než poslouchat zelenou vlnu.

Akci plánovali dlouho dopředu, i když osobně s vlastním plánováním nic moc společného neměli. Operaci vymyslel muž, který v tomto okamžiku seděl pět tisíc kilometrů daleko v Seattlu u telefonu a čekal, až mu někdo zavolá. On byl plánovač, mozek operace. Většina loupeží jsou akce osamělých vlků, které nedopadnou dobře. Dva pitomci se rozhodnou vyloupit banku, a než se stačí pořádně rozkoukat, mají na rukou želízka, většinou ještě v průběhu akce. Ovšem když do hry vstoupí plánovač, výsledek je jiný. O takových loupežích slyšíte jednou ve večerních zprávách a potom už ani slovo. Operace proběhne úspěšně a úspěšnou také zůstane. Zahrnuje striktní plánování, přesné načasování a perfektní únik. Od začátku do konce je dílem plánovače. Muž, který plán vymyslel, řídí každý krok a vydává veškeré rozkazy. Ribbons a Moreno ani nechtěli vyslovovat jeho jméno. Nikdo to nechtěl.

Přináší to smůlu.

Ne že by Moreno a Ribbons byli nezasvěcení hlupáci, to zdaleka ne. Znali rozmístění bezpečnostních kamer. Pancéřované vozidlo uměli do posledního šroubku. Věděli, jak se jmenují řidiči i manažeři kasina, byli obeznámeni s jejich zvyky a služebními záznamy, jejich telefonními čísly, jejich partnerkami. Věděli o nich spoustu věcí, které ani nebudou potřebovat, ale přesto tyto znalosti patří k řádné přípravě na akci. V jejím průběhu se mohlo podělat milion věcí. Základní ideou bylo ovládnout chaos, ne do něj skočit rovnýma nohama. A teď se vše zredukovalo na dopravní zpravodajství.

O dvacet minut později zazvonil Ribbonsovi telefon. Dvojité ostré, řízné zacvrlikání. Specifický tón určený konkrétnímu číslu. Nemusel hovor přijímat, oba věděli, co tohle zvonění znamená. Vyměnili si pohled. Ribbons nechal hovor přepojit do hlasové schránky, vrátil drogy do přihrádky na rukavice a potřetí a naposled se podíval na hodinky. Pět padesát osm ráno.

Začal dvouminutový odpočet.

Ribbons vylovil z přihrádky na palubní desce bavlněnou lyžařskou kuklu, nasadil si ji na hlavu a srovnal, až látka všude doléhala na kůži. Moreno o něco pomaleji následoval jeho příkladu. Pak Ribbons spojil drátky u spínací skříňky a nastartoval. Sklonil se k podlaze pro taktickou útočnou vestu KDH s balistickými pláty stupně čtyři, které měly zastavit kulky z nepřátelské pušky vypálené ze vzdálenosti patnácti metrů. Zvedl ji a nasoukal se do ní. Vestu potřeboval, neboť bude působit na hrotu. Pod dolním okrajem mu vylézaly faldy. Na zadním sedadle ležela lovecká puška Remington Model 700 s pěti náboji v zásobníku a mířidly opatřenými červenými tečkami, na konci hlavně měla našroubovaný dvaceticentimetrový tlumič AWC Thundercap – Morenova zbraň. Vedle ní ležela automatická útočná puška Kalašnikov AK-47 se třemi zásobníky, v každém třicet nábojů s celoplášťovými ocelovými projektily. Ribbons se pro ni natáhl, vzal zásobník, zasadil ho na místo a natáhl páku závěru. Pak se otočil ke svému společníkovi.

„Jseš připravenej jako já?“ zeptal se.

„Jasná věc,“ odpověděl Moreno.

Znovu umlkli. Světla v parkovací garáži zablikala a zhasla. Slunce již vyšlo a nebylo potřeba svítit. Jejich automobil pokrývaly špinavě hnědé skvrny rzi. Přímo před sebou viděli přes ulici boční vchod kasina, u kterého zastaví pancéřový náklaďák. Zaschlé kapky deště na čelním skle tvořily nepřehledný kaleidoskop.

Devadesát vteřin před předpokládaným příjezdem obrněného vozidla vystoupil Moreno z auta a zaujal pozici za silniční zábranou, obrácený tváří do ulice. Slaný vzduch rozežral beton až k výztužným ocelovým prutům. Zvedl zrak k bezpečnostním kamerám. Dívaly se jinam. Dokonalé načasování. Ochrana kasina je natolik přísná, že umístila kamery i na parkoviště, což ovšem samo o sobě nestačilo. Moreno už před několika týdny zmapoval slepá místa kamer a vyzkoušel je. O to, co se děje v parkovací garáži v šest ráno, se ve skutečnosti nikdo nezajímá. Moreno kvůli zajištění pevné polohy položil předpažbí pušky na betonový blok. Sundal krytku z optického zaměřovače, natáhl závěr a vsunul do komory první náboj.

Poté vystoupil i Ribbons. Kamery se stále dívaly jinam. Přikrčený doběhl na další slepé místo za podpůrným pilířem. Začal rychle a zhluboka oddechovat, aby se uvolnil a připravil se vyběhnout. V jeho masivních dlaních vypadal kalašnikov jako dětská hračka. Přitiskl si zbraň k hrudi a cítil, že se mu dělá zle – starý známý nepříjemný pocit v žaludku. Jako vždycky před akcí. Nervy. Nemám je tak napnuté jako Moreno, pomyslel si, ale pořád o nich vím. Pokaždé.

Minuta.

Ribbons v duchu odpočítával vteřiny. Načasování bylo životně důležité. Dostali přísný rozkaz ani se nehnout, dokud nenastane ten pravý okamžik. Ribbonsovi klouzaly v rukavicích zpocené dlaně. V latexových rukavicích se hůř střílí, ale musel se řídit dalším rozkazem, podle něhož je měl mít celou dobu nasazené. Krčil se za pilířem nehybný jako Buddha, i když byl pro něj úkryt příliš malý. Neměl ani tolik prostoru, aby si povytáhl rukáv a zkontroloval čas na náramkových hodinkách. Soustředil se na pravidelné dýchání. Nádech, výdech. Nádech, výdech. V hlavě mu odtikávaly vteřiny. Z betonového překladu pod stropem odkapávala voda.

Přesně v šest nula nula naskočila na semaforu u nejbližší křižovatky zelená a do ulice odbočil pancéřovaný automobil společnosti Atlantic Armored. Řidič i strážný měli na sobě hnědou uniformu. Náklaďák byl více než tři metry vysoký a vážil téměř tři tuny. Měl bílý nátěr a na jeho bocích se skvělo firemní logo. Zatočil k vykládací rampě a pomalu zastavil přímo pod znakem hotelu Regency. Přes vlastní zrychlený dech Ribbons prakticky nic neslyšel.

Obrněné náklaďáky představují tvrdý oříšek. Tyto stroje nahánějí strach. Ne pouze tím, co je zřejmé na první pohled, jako například tři palce silné neprůstřelné ocelové pláty, pneumatiky zesílené pětačtyřiceti vrstvami kevlaru nebo okna z průhledného polykarbonátu, která zastaví dávku průbojných kulek ráže deset milimetrů. Tohle vše je jasné. Ovšem pancéřový automobil je uvnitř vybaven dalšími velmi nebezpečnými prvky. Tak třeba jeho posádku tvoří dokonale vycvičení a po zuby ozbrojení muži. Vnitřek vozidla snímají kamery, které zaznamenají vše, co se v kabině odehraje. Karoserie je opatřena šestnácti střílnami, takže posádka může spustit palbu na lupiče venku. K dovršení všeho je do podlahy sejfu zabudovaného v zadní kabině nainstalována silná elektromagnetická deska. Jakmile by se s trezorem pohnulo, iniciovalo by se časovací zařízení. A jakmile doběhne do konce předem nastavené doby, způsobí výbuch balíčků s inkoustem, který potřísní a znehodnotí uložené bankovky. Ovšem pokud se mozek akce a jeho tým řídí dokonalým plánem, tyto starosti odpadají. Každý systém vykazuje jistou slabinu. V daném případě existovaly dvě. První je jasná – v automobilu nezůstane nic uloženo na věky. Nechte je, ať přepravní boxy vynesou z kabiny, a veškeré pancéřování, kamery a magnety jsou k ničemu. Překonání druhého slabého místa však vyžaduje trochu přemýšlení. A také mnohem více krutosti.

Zabijte strážné a peníze jsou vaše.

Byli dva a oba seděli v přední kabině, řidič a manipulant, který měl na starosti pohyb s hotovostí. Podle dostupných informací se oba mohli pochlubit několikaletými zkušenostmi. Jeden měl rodinu, druhý ne. Když náklaďák zastavil, vystoupili. Jakmile přibouchli dveře, objevil se ve vchodu do kasina muž v laciném černém obleku a vykročil jim vstříc. Na hlavě měl pleš a na klopě jmenovku. Byl to správce trezoru, pětačtyřicátník s nejčistším trestním rejstříkem, jaký může člověk mít. V životě nedostal ani pokutu za špatné parkování. Vytáhl z kapsy klíč a podal ho manipulantovi. Přes svůj absolutně čistý rejstřík nesměl samozřejmě vstoupit do kabiny přepravního automobilu. Ani jednou za těch deset let, co v kasinu pracoval. To je věc mužů v uniformách. On se k penězům dostane až v budově, kdy je rozdělí do pokladních boxů. Čekal na chodníku a mnul si ruce.

Třicet vteřin.

Řidič sundal z opasku jiný klíč a podal ho manipulantovi, který odemkl zadní dveře vozidla a vylezl do nákladového prostoru. Ke stěně kabiny byl upevněn trezor s magnetickou deskou, zakrytý navíc vrstvou neprůstřelných keramických plátů. Manipulant vsunul do jedné klíčové dírky ve dvířkách sejfu klíč, který dostal od řidiče, do druhé pak klíč správce trezoru. Ještě nikdy se nestalo, že by někdo náklaďák společnosti Atlantic Armored vyloupil. Firma patřila k absolutní špičce v oboru díky paranoidním bankéřům a hotelovým ředitelům, jejichž účty procházely částky mnohonásobně převyšující cenu celé flotily pancéřovaných vozů. V tomhle městě se hodně dbá na bezpečnost. Dnes šlo o dvanáct kilogramů vakuově balených stodolarovek. Zásilka byla připravena v novém stylu – zajištěna lesklými kovovými bezpečnostními proužky umístěnými doprostřed. Blok se skládal z balíčků o stovce bankovek, jimž se říkalo svazky, a v zájmu snadnějšího počítání byly staženy páskou hořčicově žluté barvy. Svazek měl tedy hodnotu deset tisíc dolarů a dvanáctikilový blok jich obsahoval přesně sto dvacet dva. Představte si 1 220 000 dolarů slisovaných do balíku o velikosti rozměrnějšího kufru. Manipulátor sundal peníze z elektromagnetické desky. Ze zásuvky u protější stěny kabiny vytáhl modrý kevlarový pytel, vložil do něho balík peněz a položil jej na přepravní vozík přichycený ke stěně. Nasadil si sluneční brýle, které vylovil z kapsy, opřel se do těžkého vozíku a s jistými obtížemi ho vytlačil z kabiny na rampu.

Deset vteřin.

Jakmile manipulant opustil kabinu, řidič vytasil z pouzdra pistoli Glock 19. Ruku se zbraní držel u boku, standardní postup při podobných akcích. Vypadal znuděně. Toto byla první zásilka dne a do konce směny jich absolvují ještě deset, budou jezdit křížem krážem po městě mezi jednotlivými kasiny a bankami. Uchopil pažbu pohodlněji a sundal prst ze spouště. Manipulant zavřel kabinu a vrátil klíč správci trezoru, který si ho připnul ke kroužku na opasku. Řidič se zahleděl k parkovací garáži, pak se otočil, přiblížil se o dva kroky ke vchodu do kasina a pokynul oběma mužům, že mohou pokračovat.

Čas vypršel a Ribbons dal signál.

Morenovi poskočila puška v ruce. Výstřel nebyl absolutně tichý, jen tlumený, zněl jako nastřelovací pistole zblízka. Kulka zasáhla řidiče za uchem těsně pod linií vlasů, proletěla lebkou a vyletěla nosem. Na chodníku se rozstříkla krev a mozková tkáň. Moreno nečekal, až tělo dopadne na zem. Na takovou vzdálenost dokázal přesně určit, kam střely poletí. Škubl pákou závěru a vyhodil prázdnou nábojnici. Zamířit na nový cíl mu trvalo necelou vteřinu, jako by to dělal celý život. Správce trezoru se nacházel blíž, a tak přišel na řadu dřív. Kulka mu proletěla hrudní kostí a roztrhala srdce. Třetí cíl se už pohyboval.

Manipulant se vrhl k pancéřovanému automobilu. Zakopl o výstupek chodníku, spadl na dlažbu a sáhl k pouzdru u opasku pro pistoli. Moreno ho sledoval přes mušku. Zacílil a stiskl spoušť. Střela šla o čtvrt metru vedle a v příštím okamžiku se strážný kryl za vozidlem. Moreno pokynul Ribbonsovi. Z tohoto úhlu neměl šanci na zásah.

Ribbons vystoupil z mrtvého bodu kamery, zvedl kalašnikov k rameni a začal střílet. Netlumená zbraň nastavená na plně automatický režim plivala kulky. Kanonáda narušila ticho jako sbíječka uprostřed noci. Sprška střel roztříštila prosklené dveře kasina, jak všech třicet střel opustilo hlaveň. Možnost zásahu třetího muže se opírala o zákon velkých čísel. Většina kulek ho minula – kromě jedné. Ta zasáhla manipulanta do páteře kousek pod srdcem. Síla nárazu jím na dlažbě otočila. Z kasina zazněl vyděšený křik.

Ribbons přeskočil betonovou bariéru mezi parkovací garáží a ulicí a vzpřímený sprintoval k pancéřovanému náklaďáku. V běhu vyhodil prázdný zásobník a zasunul nový. Po ulici nejelo v tuto časnou ranní hodinu jediné vozidlo. Držel pušku v jedné ruce připravený okamžitě střílet, kdyby se někdo z kasina chtěl k penězům dostat jako první. Nespouštěl oči ze vchodu, sklonil se a snažil se uvolnit modrý kevlarový vak připevněný k vozíku nylonovými popruhy s mohutnými přezkami. V životě by ho nenapadlo ho, že to bude tak náročné. Mohl používat jen jednu ruku navlečenou v latexové rukavici, v krvi mu kolovalo čtvrt gramu metamfetaminu a červencové slunce i takhle brzy ráno pálilo. Ruka se mu třásla.

Moreno sledoval ulici přes mířidla. Dělej, dělej, dělej.

Pak se spustil alarm.

V hale kasina se rozezněl klakson a rozblikala se varovná světla, která měla upozorňovat na požár nebo zemětřesení. Ribbons sebou škubl a vyslal spršku střel do vchodu, aby odradil ty, kdo se snad chystali vyběhnout na ulici. Zpětné nárazy nadzvedly ústí hlavně. Střely roztříštily několik oken a zdemolovaly písmeno R v neonovém nápisu Regency. Ze závěru proudil gejzír mosazných nábojnic, které cinkaly o dlažbu. Ribbons vykřikl bolestí, zpětný ráz zbraně mu málem zlomil ruku. S vypětím sil ovládl automatickou pušku a vztekle skopl pytel z vozíku na dlažbu. Nasrat! Zamířil na poslední nylonovou sponu a ustřelil ji.

Smrtelně zraněný manipulant, který ležel na zádech několik kroků daleko, chroptěl v agonii a sledoval očima Ribbonse. Z úst mu vytékala zpěněná krev a rozlévala se mu kolem hlavy jako svatozář. Ribbons popadl vak za uvolněný popruh a přehodil si jej přes rameno. Když míjel umírajícího strážného, podíval se na něj, sklonil zbraň a krátkou dávkou mu rozstřílel hlavu.

V dálce už zněly policejní sirény, podle zvuku je od místa činu dělilo nanejvýš osm domovních bloků. Od tohoto okamžiku se začala počítat třicetivteřinová reakční doba. Ribbons se co nejrychleji rozběhl zpátky do parkovací garáže. Navzdory hrsti barbiturátů, které spolykal před akcí, se třásl po celém těle. V očích měl divoký pohled jako nějaký domorodý válečník. Na ulici pořád žádný provoz. Únik by měl být snadný.

Moreno na něj mával otevřenou dlaní. Hoď sebou, ty podělaný tlusťochu!

Když se Ribbons přiblížil na doslech, zařval: „Od severu jedou policajti! Otevři to zatracený auto! Padáme!“

Byli od sebe nějakých pět šest metrů. Na bezpečnostních kamerách už nezáleželo, v maskách je stejně nikdo nepozná. Sprintovali k únikovému vozidlu. Ribbons přeskočil betonovou bariéru a Moreno, který bude na útěku řídit, mu otevřel dveře na straně spolujezdce. Celá akce trvala necelou půlminutu, podle Ribbonsových rolexek přesně šestadvacet vteřin. Snadná práce: nečekaně vstoupit na scénu, shrábnout prachy a zdrhnout. Morenovi se na obličeji rozlil idiotský úsměv. Domníval se, že všechno běží dokonale podle plánu. Ovšem každá loupež se nějak zvrtne, vždycky se vynoří nečekaný problém.

Například muž, který seděl v automobilu odstaveném na protější straně parkovací garáže a pozoroval je čočkou puškového dalekohledu.

Následující události vnímal Ribbons jako rozmazanou skvrnu. V jednom okamžiku nasedal do auta, v příštím uslyšel výstřel a viděl, jak Morena zasáhla kulka. Vzduch se naplnil růžovou mlhou a Ribbonse zasáhly jako střepiny granátu kousky mozkové tkáně a roztříštěných lebečních kostí. Neměl čas přemýšlet. Pozvedl kalašnikov a naslepo pokropil olovem místo, odkud výstřel zazněl. Koutkem oka postřehl v kabině jednoho z aut zaparkovaných za ním temnou siluetu, ale než tam mohl namířit, došly mu náboje. Vyskočil z dodge a bleskurychle vyměnil zásobník. Nestačil ani přiložit pažbu k rameni, když čelní sklo provrtala střela. Otočil se k zábleskům a opětoval palbu. Další kulka ho minula o vlásek. Plížil se kolem auta k místu řidiče a střílel krátkými dávkami. Ucítil zásah do ramene. Střela se sice zarazila o keramický plát, ale její kinetická energie jím otočila, až málem ztratil rovnováhu. Znovu v rychlém sledu mačkal spoušť. Dostal další zásah, tentokrát do hrudní kosti těsně nad žaludkem, doprovázený ostrým bodnutím. Vztekle zařval, protože úderník cvakl naprázdno.

Koniec ukážky