Přeložila:

JANA PACNEROVÁ

J. R. Ward: Král

Vydání první

Copyright © Love Conquers All, Inc., 2014

This edition published by arrangement with NAL Signet,

a member of Penguin Group (USA) LLC, a Penguin Random House Company

All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part

in any form

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2014 jako svou 1886. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The King, vydaného nakladatelstvím

New American Library, a division of Penguin Group (USA), New York v roce 2014

Český překlad © 2014 Jana Pacnerová

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Daniela Čermáková

Ilustrace na přebalu © 2014 Emil Křižka

Přebal a vazba © 2014 Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-7384-989-4 (Formát ePub)

ISBN 978-80-7384-990-0 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2014

J. R. Ward

Král

Ukážka z elektronickej knihy

Dvanáctý díl

románového cyklu

BRATRSTVO ČERNÉ DÝKY

S láskou věnuji

památce Jonaha, alias Drápa,

alias nejlepšího ze všech fanoušků.

Spi sladce a na shledanou

na konci mé cesty

a

W. Gillette Birdovi ml.

Poděkování

S nesmírnou vděčností všem čtenářům Bratrstva černé dýky!

Moc vám děkuji za všechnu podporu a vedení: Stevene Axelrode, Karo Welshová, Claire Zionová a Leslie Gelbmanová. Děkuji také všem z New American Library – tyhle knihy jsou skutečně výsledkem týmové práce.

Zdravím Team Waud – vy víte, o koho jde. Bez vás by to prostě nešlo.

Nic z tohohle by nebylo možné bez: mého milujícího manžela, který je mi rádcem a pečovatelem a vizionářem; mé báječné matky, která mi dala tolik lásky, že jí to nikdy nebudu moci oplatit; mé rodiny (pokrevní i adoptované); a mých nejmilejších přátel.

Jo, a taky bez mé nové asistentky Naamah.

Slovníček pojmů a vlastních jmen

ahstrux nohstrum

Soukromá stráž s oprávněním zabíjet, která je do své funkce jmenována králem.

ahvenge

Čin, jímž je vykonána smrtící odveta; typicky je prováděn milovaným.

Bratrstvo černé dýky

Elitně vycvičení upíří válečníci, kteří chrání svou rasu proti Vyhlazovací společnosti. Díky selektivnímu křížení v rámci svého druhu jsou bratři obdařeni mimořádnými tělesnými i duševními schopnostmi a rychlou regenerací organismu. Zpravidla nejsou pokrevně spřízněni a za členy Bratrstva je jmenují stávající členové. Jsou od přírody agresivní, tajnůstkářští, spoléhají sami na sebe a žijí stranou řadových upírů. S příslušníky jiných kast se stýkají jen výjimečně, především když se potřebují nakrmit. V říši upírů, kde o nich koluje řada legend, jsou zbožně uctíváni. Smrt jim může způsobit pouze vážné zranění, například střelná rána nebo probodnutí srdce.

bezduchý

Člověk zbavený duše, který pronásleduje a vyhlazuje upíry, člen Vyhlazovací společnosti. Bezduchého lze zabít pouze bodnou ranou do hrudi v místě, kde míval srdce; jinak jsou nesmrtelní. Nepijí, nejedí a nejsou schopni pohlavního styku. Vzhledem k tomu, že jejich pleť, veškeré ochlupení i duhovky časem ztrácejí pigment, jsou plavovlasí, bledí a mají světlé oči; voní po kojeneckém zásypu. Po uvedení do řádu Omegou uschovají na bezpečné místo keramický hrnek, v němž je uloženo jejich srdce, které jim bylo vyjmuto při iniciaci.

cohntehst

Konflikt mezi dvěma upíry soupeřícími o právo milovat se s upírkou.

Dhunhd

Peklo.

doggen

Podle hierarchie v upíří společnosti příslušník kasty služebnictva. Svým pánům slouží v duchu konzervativních zvyklostí a dodržují formální společenská pravidla chování i oblékání. Denní světlo jim neublíží, ale poměrně rychle stárnou. Průměrná délka života doggenů činí pět set let.

ehros

Vyvolená vyškolená v oblasti sexuálního umění.

exhile dhoble

Zlé nebo prokleté dvojče, to, které se narodí jako druhé.

ghardian

Strážce jedince. Existují různé stupně ghardianů, přičemž nejmocnější je whard, jemuž je svěřena do péče upírka, na niž se vztahuje sehkluze.

glymera

Společenské jádro upírské aristokracie, zhruba odpovídající anglické společenské smetánce z období regentství (začátek 19. století).

hellren

Upír mužského rodu spojený manželským slibem s upírem ženského rodu. Muži mohou mít i více manželek.

hyslop

Výraz označující selhání úsudku, jež zpravidla bývá důsledkem ohrožení mechanických funkcí vozidla nebo jiného motorizovaného dopravního prostředku. Kupříkladu když někdo nechá klíče v autě, které zůstane přes noc zaparkované před domovem rodiny, načež je řečené auto ukradeno.

chrih

Ve Staré řeči symbol ctihodné smrti.

Krypta

Posvátná hrobka Bratrstva černé dýky, využívaná jednak k obřadům a jednak jako úložiště keramických nádob bezduchých. Rituály konané v Kryptě zahrnují zasvěcení, pohřby a kázeňská řízení s bratry. Na posvátnou půdu mají přístup jen členové Bratrstva, Stvořitelka nebo uchazeči o přijetí mezi válečníky.

leahdyr

Mocný a vlivný jedinec.

leelan

Výraz něhy a lásky (volně přeloženo „nejdražší“).

lewlhen

Dar.

lheag

Uctivý výraz, jímž sexuálně podřízený subjekt oslovuje dominantní osobu.

Lhenihan

Mytický netvor, pověstný svou sexuální výkonností. V moderním slangu označuje muže nadpřirozené velikosti a sexuální vytrvalosti.

lys

Mučicí nástroj používaný k odstranění očí.

mahmen

Matka, používáno jako označení skutečného stavu i jako výraz náklonnosti.

mhis

Kamufláž určitého hmotného prostředí; vytvoření iluzorního pole.

nalla (ž. r.) nebo nallum (m. r.)

Lichotivé označení, znamená „milovaná/milovaný“.

newling

Nedotčená mužem; panna.

období potřeby

Doba plodnosti upíra ženského pohlaví. Obvykle trvá dva dny a provází ji silná sexuální touha. Poprvé nastupuje přibližně pět let po proměně a poté vždy jednou za dekádu. Jsou-li upíři mužského rodu v blízkosti ženy, která prochází obdobím potřeby, do určité míry na ni reagují. Tato perioda může být velmi nebezpečná, protože mezi soupeřícími muži často dochází k rvačkám, zejména pokud dotyčná žena nemá druha.

Omega

Ďábelská tajemná postava mužského principu, která pronásleduje a hubí upíry ze zášti vůči Stvořitelce. Existuje v nadčasové říši a disponuje obrovskou mocí, neovládá však zázrak stvoření, ani nedokáže vdechnout nový život.

otrok krve

Upír mužského nebo ženského rodu, který je nucen poskytovat krev jinému příslušníku své rasy. Od tohoto zvyku se většinou upustilo, nicméně ho zákon nezakazuje.

pherarsom

Výraz označující potenci mužských pohlavních orgánů. V doslovném překladu přibližně „zaslouží si vstoupit do lůna ženy“.

princeps

Nejvyšší stupeň upíří aristokracie, nad nímž stojí jen členové První rodiny nebo Vyvolené Stvořitelky. Nositel tohoto titulu se s ním musí narodit; titul nemůže být udělen.

proměna

Klíčový okamžik v životě upíra, kdy se on nebo ona mění v dospělého příslušníka rasy. Poté se musí živit krví jedince opačného pohlaví, aby přežil, a nesmí se vystavovat slunci. K proměně dochází zpravidla po dovršení pětadvacátého roku života. Někteří upíři, především muži, proměnu nepřežijí. Před proměnou je upír zesláblý a netečný, nejeví zájem o sex a nedokáže se dematerializovat.

První rodina

Král a královna upírů včetně všech jejich případných potomků.

pyrokant

Označuje kritickou slabinu konkrétního jedince. Může být vnitřní, například závislost, nebo vnější, například milenec.

rahlman

Spasitel.

rythus

Rituální způsob usmíření či nápravy, který navrhuje ten, kdo urazil druhou osobu nebo spáchal přestupek. Je-li nabídka rythu přijata, poškozený vybere zbraň, již použije proti provinilci, který nemá možnost obrany.

sehkluze

Stav určité izolace či odloučení, který král uděluje upírce na základě žádosti jejích rodinných příslušníků. Na upírku dohlíží poručník, whard, zpravidla nejstarší člen její domácnosti, který má ze svého titulu právo rozhodovat o způsobu jejího života a dle vlastního uvážení jí buď zcela, nebo částečně může zabránit v kontaktu s okolním světem.

shellan

Upír ženského rodu spojený manželským slibem s upírem mužského rodu. Vzhledem k silně majetnickému chování zadaného muže mívají ženy pouze jednoho druha.

Stín

Nadčasová říše, v níž se mrtví setkávají se svými blízkými a kde tráví věčnost.

Stvořitelka

Tajemná síla ženského principu, která uděluje privilegia, je rádkyní krále a správkyní upířích archivů. Žije v nadčasové říši a je obdařena nesmírnou mocí. Ovládá umění stvoření, které uplatnila při zrodu populace upírů.

symphath

Poddruh upíra; mimo jiné je charakterizován též schopností a touhou manipulovat s emocemi druhých (např. výměna energie). Historicky byli symphathové diskriminováni a v určitých obdobích na ně upíři pořádali štvanice. Jsou na pokraji vyhynutí.

trahyner

Oslovení používané mezi dvěma upíry mužského rodu, kteří vůči sobě navzájem chovají hluboký obdiv a přízeň; volně přeloženo „milovaný přítel“.

upír

Příslušník druhu odlišného od jedinců Homo sapiens. Aby upíři přežili, musí pít krev opačného pohlaví. Naživu je udrží i lidská krev, ale takto nabytá síla rychle pomíjí. Po proměně, k níž dochází kolem dvacátého pátého roku života, se upíři nesmějí vystavovat slunci a pravidelně se musí krmit krví. Po kousnutí upírem ani po smíšení krve obou druhů se člověk v upíra nemění, avšak jsou známy vzácné případy, kdy došlo ke zkřížení upíra s jinými druhy. Upíři se mohou kdykoli dematerializovat, ale při této činnosti se musí plně soustředit a oprostit se od veškerých emocí; nesmějí s sebou přenášet těžké předměty. Dokáží odstranit z lidského mozku vzpomínky, ale jen pokud jsou krátkodobé. Upíři se dožívají až tisíce let, někdy i déle.

urozený

Nejvyšší šlechtická hodnost mezi upíří aristokracií, hned po První rodině nebo Vyvolených ve službách Stvořitelky. Titulu se nabývá narozením, nikoli propůjčením.

Vyvolená

Upírka, vychovávaná podle přísných pravidel, předurčená do služeb Stvořitelky. Tyto ženy pocházejí z urozených rodin a jsou založeny spíše duchovně než světsky. S muži se nestýkají vůbec nebo jen zřídka, ale v zájmu zachování aristokratické linie se mohou provdat za válečníka, kterého vybírá Stvořitelka. Umí předpovídat budoucnost. Kdysi se jejich krví krmili nezadaní členové Bratrstva, ale samotní bratři tuto zásadu zrušili.

Vyhlazovací společnost

Řád zabijáků vytvořený Omegou za účelem vyhlazení populace upírů.

wahlker

Poutník. Jedinec, který zemřel a vrátil se do života ze Stínu. Wahlkerům se dostává velké úcty a jsou ctěni a váženi pro námahu, kterou podstoupili.

whard

Kmotr nebo kmotra jedince.

Prolog

SEDMNÁCTÉ STOLETÍ, STARÁ ZEMĚ

„Ať žije král.“

Wrath, syn Wrathův, slyšel ten hluboký, vážný hlas a instinkt mu velel ohlédnout se po otci... Jiskřička naděje, že k úmrtí nedošlo a veliký vládce je stále mezi nimi.

Jenže jeho milovaný otec samozřejmě zůstal mrtvý, ve Stínu.

Jak dlouho tohle smutné hledání potrvá? – ptal se v duchu. Byla to pošetilost k ničemu, zvlášť když měl sám na sobě posvátné roucho upířího krále, když jeho tělo zdobily šerpy posázené drahokamy a hedvábný kabátec a obřadní dýky. Jeho mysl však nikterak nestála o takové potvrzení jeho nedávné korunovace... nebo to možná bylo srdce, jež se nedalo zviklat vším, co ho nyní definovalo.

Nejdražší Stvořitelko, bez otce je velmi osamělý, i když je obklopen lidem, jenž mu slouží.

„Můj pane?“

Ovládl svůj výraz a otočil se. Ve dveřích královských přijímacích komnat stál jeho nejbližší rádce, podobný sloupci kouře, dlouhý a hubený, zahalený v tmavém rouchu.

„Je mi ctí tě pozdravit,“ zaševelil a hluboce se uklonil. „Jsi připraven přijmout tu ženu?“

Ne. „Samozřejmě.“

„Zahájíme tedy průvod.“

„Ano.“

Poradce se znovu uklonil a vycouval. Wrath přecházel po místnosti obložené dubovým dřevem. Plameny svíček se mihotaly v průvanu, který jaksi pronikal skrz kamenné zdi hradu, a oheň, praskající v krbu vysokém až po prsa, jako by vydával pouze světlo bez tepla.

Po pravdě, nijak netoužil po shellan – nebo spíš po družce, tak to určitě bude. První označení vyžadovalo lásku, a tu on neměl komu nabídnout.

Koutkem oka zahlédl záblesk záře, a aby si ukrátil čas, než dojde k obávanému setkání, přistoupil k soupravám drahokamů, vystaveným na vyřezávaném psacím stole. Diamanty, safíry, smaragdy, perly... Krása přírody zachycená a zakotvená v tepaném zlatě.

Nejcennější byly rubíny.

Vztáhl ruku, dotkl se krvavě rudých kamenů a říkal si: Na tohle všechno je ještě moc brzy. To, že jsem král, tohle spojení s družkou, tisíc různých požadavků, které se na mě kladou, i když jim příliš málo rozumím.

Potřeboval víc času, aby se naučil od otce...

První ze tří dunivých zaklepání se rozlehlo místností a Wrath byl rád, že tu nikdo není a nevidí, jak sebou trhl.

Druhé bouchnutí bylo stejně hlasité.

Třetí vyžadovalo jeho odpověď.

Zavřel oči, těžko se mu dýchalo přes bolest v hrudi. Toužil, aby s ním byl otec – tohle se mělo odehrávat později, až bude starší, a ne pod vedením nějakého dvořana, nýbrž vlastního otce. Osud však připravil velkého muže o léta života, která měl ještě před sebou, a tím odsoudil syna k jakémusi tonutí, i když vzduchu k dýchání bylo kolem dost.

Nedokážu to, pomyslel si Wrath.

A přesto, když doznělo třetí zabušení na výplně dveří, napřímil ramena a napodobil otcův hlas. „Vstupte.“

Na jeho povel se těžké dveře rozlétly dokořán a naskytl se mu pohled na plný počet dvořanů, jejichž chmurně šedá roucha byla stejná jako to, jež měl na sobě rádce stojící před nimi. To ale nevnímal. Za skupinou aristokratů stály další, obrovské postavy, přimhouřené oči... A právě ony začaly mručivě, jednohlasně, zpěvavě skandovat.

Upřímně řečeno, Bratrstva černé dýky se bál.

V souladu s tradicí pronesl rádce hlasitě a jasně: „Můj pane, přinášíme ti obětinu. Smíme ji předložit?“

Jako by šlechtická dcera byla nějaký předmět. Ale na druhé straně, podle tradice a společenských norem byla určena na chov a u dvora se s ní bude zacházet jako s drahocennou chovnou klisnou.

Jak na to? Nevěděl nic o sexuálním aktu, a přesto, pokud ji schválí, bude nazítří někdy po západu slunce povinen ho vykonat.

„Ano,“ uslyšel svůj hlas.

Dvořané procházeli dveřmi ve dvojicích, rozdělili se a vytvořili kruh podél obvodu místnosti. A pak zpěv zesílil.

Nádherní válečníci Bratrstva vstoupili pochodovým krokem, jejich obrovská těla byla oděná v černé kůži a opásaná zbraněmi, kadence jejich hlasů a pohyb postav byly tak synchronizované, jako by byli jedinou bytostí.

Na rozdíl od příslušníků glymery se nerozestoupili, nýbrž zůstali bok po boku, hruď vedle hrudi v hranatém útvaru. Neviděl nic z toho, co se nalézalo uprostřed mezi nimi.

Ucítil však pach.

A došlo v něm k okamžité a nezvratné změně. V jediném mžiku nerozhodnou povahu jeho života odplavilo dráždivé vědomí... které, jak se bratři blížili, zrálo v agresi, již neznal, ale vůbec ji nemohl ignorovat.

Znovu se nadechl a do plic mu vstoupilo ještě víc té vůně, pronikala mu do krve, do duše – a nebyly to oleje, kterými ji namasírovali, ani parfémy, nanesené na šat, jenž ji halil. Byla to pokožka pod tím vším, jemná směsice ženských prvků, o níž věděl, že je jedinečná jen a jen pro ni.

Bratrstvo se před ním zastavilo a on poprvé neoněměl zbožnou úctou před smrtonosnou aurou jeho členů. Ne. Špičáky se mu v ústech prodloužily a shledal, že se mu horní ret zvedá k zavrčení.

Postoupil dokonce o krok kupředu, připraven rozervat útvar mužů před sebou, aby se dostal k tomu, co před ním zaštiťovali.

Rádce si odkašlal, jako by se snažil připomenout shromážděným svůj význam. „Náš pane, tuto ženu ti nabízí její rod k posouzení ohledně účelu plození. Pokud bys zatoužil prohlédnout...“

„Odejděte,“ vyštěkl Wrath. „Ihned.“

Zděšené ticho, jež následovalo, bylo pro něj snadné nevnímat.

Rádce klesl hlasem. „Můj pane, kdybys dovolil, abych dokončil představování...“

Wrathovo tělo se pohnulo samo od sebe, otočilo se na patě, až mohl s mužem zkřížit zrak. „Ven. Hned.“

Za ním se ozval chechtot Bratrstva, jako by jeho členy dost pobavilo, jak vládce tomu švihákovi ukázal, kde je jeho místo. Rádce se však nebavil. A Wrathovi to bylo jedno.

Také už nebylo mnoho o čem hovořit: dvořan měl sice velkou moc, ale nebyl král.

Muži v šedém se šourali z místnosti, klaněli se a pak s ním zůstali už jen bratři. Ihned se rozestoupili a...

Z jejich středu se vynořila štíhlá postava, zahalená v černém rouchu od hlavy až k patě. V porovnání s válečníky byla nabízená žena štíhlé postavy, útlejších kostí, menší výšky – a přesto ho její osobnost ohromila.

„Můj pane,“ pronesl jeden z bratrů s úctou, „toto je Anha.“

Po tomto prostém a výstižnějším představení bojovníci zmizeli; zůstal zavřený sám s cizí ženou.

Wrathovo tělo se znovu ujalo nadvlády, vysílalo k ní jeho chaotické smysly, stopovalo ji, i když se nehýbala. Nejdražší Stvořitelko, nic z toho nezamýšlel, ani svou reakci na její přítomnost, ani touhu, jež se mu usídlila ve slabinách, ani agresi, jež z něj vytryskla.

Ale především ho nikdy nenapadlo...

Moje.

Bylo to jako blesk z jasné noční oblohy, změnilo to krajinu jeho duše, vyřízlo mu to v hrudi propast bezbrannosti. A přesto si říkal: Ano, takhle to má být. Otcovu někdejšímu rádci skutečně ležel na srdci jeho největší prospěch. Tato žena byla tím, co potřeboval, aby ho to přeneslo přes samotu: i když neviděl její tvář, budila v něm pocit síly v mezích jeho pohlaví, její menší, drobnější postava mu dodávala mohutnosti, nutkání chránit ji mu poskytovalo nadřazenost a soustředěnost, jež dříve bolestně postrádal.

„Anho,“ vydechl a zastavil se před ní. „Promluv na mě.“

Následovalo dlouhé ticho. A pak mu do uší dolehl její hlas, tichý a sladký, ale rozechvělý. Zavřel oči, zapotácel se, ten zvuk se mu rozléhal až do krve a kostí, nejlíbeznější ze všeho, co kdy slyšel.

Jenomže pak svraštil čelo, protože neměl zdání, co pronesla. „Cože jsi říkala?“

Okamžik mu slova, jež vyšla zpod příkrovu závoje, nedávala smysl. Ale potom mu mozek poskládal jednotlivé slabiky:

„Chtěl bys vidět další ženy?“

Wrath se nechápavě zamračil. Proč by...

„Nic jsi z mého těla nesňal,“ uslyšel její odpověď, jako by se snad zeptal nahlas.

Ihned si uvědomil, že se chvěje, její roucho přenášelo pohyb – a vskutku, v jejím pachu byl těžký spodní proud strachu.

Vzrušení mu zaclonilo veškeré další vnímání, ale to vyžadovalo nápravu.

Zvedl trůn, přenesl to obrovské vyřezávané křeslo napříč místností, touha poskytnout jí pohodlí mu dodávala nesmírnou sílu. „Usedni.“

Téměř padla na kožené sedadlo zbarvené volskou krví – a když její zahalené ruce sevřely područky, představoval si, jak jí klouby zbělely, protože se drží jako o život.

Wrath před ní klesl na kolena. S pohledem upřeným vzhůru myslel jen na to – kromě svého úmyslu zmocnit se jí – že nikdy nestrpí, aby se bála.

Nikdy.

Pod vrstvami těžkých rouch se Anha dusila horkem. Nebo jí možná svírala hrdlo hrůza.

Netoužila po takovémto osudu. Neusilovala o něj. Beze všeho by ho přenechala kterékoli z mladých žen, které jí v průběhu let záviděly: od okamžiku svého zrození byla zaslíbena synovi krále jako jeho první družka – a kvůli této údajné poctě byla odloučená od ostatních, žila v ústraní, skryta před veškerými kontakty. Vyrůstala osamoceně a jako ve vězení, nepoznala péči matky ani ochranu otce – plula v moři podlézavých cizinců, zacházelo se s ní jako s vzácným předmětem, ne jako s živým tvorem.

A teď, při této vrcholné události, v okamžiku, pro nějž byla zrozena a jemuž byla zaslíbena... jako by všechna ta léta příprav byla k ničemu.

Král není spokojen: vyhodil všechny do jednoho z místnosti, v níž se nalézali. Nesňal z ní jediný závoj, jak by učinil, kdyby ji zatoužil nějakým způsobem přijmout. Místo toho přechází kolem a vzduch je nabitý jeho agresí jako elektřinou.

Nejspíš ho ještě víc pohněvala svou troufalostí. Není radno navrhovat králi...

„Usedni.“

Anha uposlechla rozkaz tak, že dovolila svým zesláblým kolenům podklesnout pod tělem. Očekávala, že narazí na chladnou, tvrdou podlahu, ale zachytilo ji jakési veliké vypolstrované křeslo.

Vrzání prken podlahy jí sdělovalo, že znovu krouží kolem ní, jeho krok byl těžký, osobnost tak veliká, až mohla vycítit jeho rozměry, i když nic neviděla. S bušícím srdcem a potem kanoucím po šíji a mezi ňadry čekala, co udělá dál – a obávala se, aby to nebyla nějaká násilnost. Podle zákona si s ní mohl dělat, co chtěl. Mohl ji zabít nebo předhodit Bratrstvu k volnému užití. Mohl ji odstrojit, připravit o panenství a pak ji odmítnout – zničit.

Anebo ji mohl jednoduše svléknout do naha, schválit její postavu a uchovat její ctnost až pro chvíle po obřadu následující noci. Anebo snad... jak si představovala ve svých nejmarnějších snech... si ji krátce prohlédne a znovu zakryje darem zvláštního sukna, zvěstujícím jeho úmysl zařadit ji mezi své shellan – aby měla snazší život u dvora.

Slyšela o dvořanech už příliš mnoho, než aby od nich očekávala vlídnost. A dobře věděla, že sice má být družkou krále, ale je odkázaná sama na sebe. Kdyby však měla aspoň malou moc, možná by se toho mohla aspoň do jisté míry zbavit, přenechat machinace dvora a kralování ženám ctižádostivějším a hrabivějším...

Kroky zčistajasna ustaly a podlaha přímo před ní zavrzala, jako by nějakým způsobem změnil polohu.

Teď přišla ta chvíle a jí srdce zkamenělo, jako by nechtělo přitahovat pozornost dýky Jeho Veličenstva...

Jediným rychlým pohybem zmizela z jejího obličeje kápě a mohutné proudy chladného vzduchu získaly volný přístup do jejích plic.

Anha se zajíkla nad tím, co měla před sebou.

Král, vládce, nejvyšší představitel upíří rasy... klečel před křeslem, které jí poskytl. A to by ji mělo děsit dost a dost, ale ve skutečnosti byla jeho zřetelná pokora tím, co ji zasáhlo nejméně.

Byl veskrze krásný – a ze všech věcí, na něž se snažila připravit, byl tento první, nádherný pohled na něj něčím, co si nikdy nepředstavovala.

Jeho oči měly barvu světlého jarního listí a zářily jasně jako měsíční svit na jezeře, když k ní vzhlížel. A jeho obličej byl nejhezčí, jaký kdy spatřila, ačkoliv to možná nebyla dostatečná pochvala vzhledem k tomu, že se ještě nikdy nesměla podívat na žádného muže. A vlasy měl černé jako vraní křídla, splývající po širokých zádech.

Jenomže ani to neproniklo do jejího vědomí ze všeho nejvíc.

Byla to starostlivost v jeho výrazu.

„Neboj se,“ pronesl hlasem znějícím jako samet a štěrk zároveň. „Nikdo ti nikdy neublíží, neboť jsem tu já.“

Do očí jí vhrkly slzy. A pak se jí ústa sama od sebe otevřela a vyhrnula se z nich slova. „Můj pane, neměl bys klečet.“

„Jak jinak bych mohl uvítat ženu, jako jsi ty?“

Anha se pokusila odpovědět, ale uvízla v jeho pohledu, myšlenky se jí popletly – nezdál se reálný, tento mocný muž, jenž jí skládal hold. Aby získala jistotu jednou provždy, ruka se jí zvedla a pohnula, aby překlenula vzdálenost, která je dělila...

Co to dělá? „Odpusť mi, můj pane...“

Zachytil její dlaň a při doteku kůže na kůži se zajíkla. Anebo se zajíkli oba?

„Dotkni se mě,“ přikázal. „Kdekoli.“

Pustil ji a ona mu položila chvějící se ruku na tvář. Teplou. Hladkou od nedávného styku s břitvou.

Král zavřel oči a naklonil se k ní, ohromné tělo se mu zachvělo.

Když tak zůstával, pocítila nával síly – ne ve smyslu arogance, ne v souvislosti s touhou získat něco pro sebe. Pramenilo to jednoduše z nečekané jistoty nalezené tam, kde čekala nesnesitelně kluzký kámen.

Jak je to možné?

„Anho...“ vydechl, jako by jejím jménem vyvolával kouzlo.

Nic jiného nebylo řečeno, ale veškerá řeč byla zbytečná, všechny proslovy a jazyky světa nedokázaly vyjádřit žádnou z nuancí, natožpak definici pouta, jež se formovalo a svazovalo je k sobě navzájem.

Konečně sklopila oči. „Přál by sis ze mě spatřit víc?“

Král tlumeně, vrčivě zapředl. „Chtěl bych tě vidět celou – a ještě mnohem víc než vidět.“

Pach mužského vzrušení hutně stoupal do vzduchu a bylo k neuvěření, že její tělo na jeho volání reagovalo. Ale na druhé straně, ta smyslová agrese byla pěkně a důkladně spoutaná jeho jedinečnou vůlí: nezmocní se jí hned. Ne, zdálo se, že ušetří její ctnost, dokud jí nesloží hold a neprojeví úctu tím, že s ní uzavře řádný svazek.

„Stvořitelka zázračně vyslyšela mé modlitby,“ zašeptala a zamrkala skrz slzy. Všechna ta léta obav a čekání, kovadlina, která tři desítky let visela ve vzduchu nad její hlavou...

Král se usmál. „Kdybych věděl, že existuje žena jako ty, sám bych prosil matku rasy. Ale já žádné představy neměl – a to je dobře. Nedělal bych nic, než marnil léta čekáním, až zkřížíš cestu mého osudu.“

S těmi slovy se prudce vztyčil a přistoupil k vystaveným rouchům. Byly mezi nimi zastoupeny všechny barvy duhy a ji už od útlého věku učili, co který odstín v hierarchii dvora znamená.

Vybral pro ni červenou. Nejcennější ze všech, znamení, že bude nejpřednější ze všech jeho žen.

Královna.

A taková pocta by měla stačit. Jenomže když si představila, kolik žen bude mít, zasáhla ji bolest.

Když se k ní vracel, vycítil její smutek. „Co tě souží, shellan?“

Anha zavrtěla hlavou a říkala si, že nemá právo truchlit nad tím, že se o něj bude muset dělit. Vždyť...

Král zavrtěl hlavou. „Ne. Budeš jenom ty.“

Anha se přikrčila. „Můj pane, taková není tradice...“

„Nejsem snad vládcem všech? Nerozhoduji o životě a smrti svých poddaných?“ Když přikývla, tvář se mu temně zachmuřila – a ona zalitovala každého, kdo by se mu snad pokusil vzdorovat. „Já tedy určím, co je a není tradice. A pro mě budeš ty jediná.“

Koniec ukážky

Table of Contents

copyright

titul

Věnování

Poděkování

Slovníček pojmů a vlastních jmen

Prolog