Richard Skolek

Vzdechy a povzdechy

Ukážka z elektronickej knihy

2014

Obsah

TY

Kytka

Příbor

Zrcadlo

Politika

Pivo

Čtyř(t)akt – VYTO

Dům

Internet

Tělo

Elektřina

Fotbal

Náramkové hodinky

Cedník

Klíč

Boty

Fotografie

Čtyř(t)akt – UŽE

Káva

Lampička

Svíce

Spíž

Oheň

Auto

Elektřina II

Vajíčka

Kniha

Televize

Čtyř(t)akt – N

Zoologická zahrada

Budík

Lednička

Přesýpací hodiny

Vlak

Žmoulátko

Víno

Čtyř(t)akt – Á

Slovo o autorovi

Věnováno bohyni malých zázraků.

Rád bych poděkoval

Katce Šlajcherové, Dominice Jančíkové, Kubovi Jedounkovi a Martinovi Tomanovi,

a dál také

Veronice Svobodové, Hance Sukopové, Janě Hrdličkové, Zuzce Vávrové, Lence Hadarové a Editě Vrbové,

za jejich cenné postřehy a připomínky.

TY

raduješ se

jako bys nikdy nepoznala smutek

nadchneš se

jako by ses nikdy nespálila

sdílíš

jako by tě nikdy nikdo nezranil

nasloucháš

jako by mé sny byly i tvými

rozdáváš

jako by ti všichni odpláceli stejně

přijímáš

jako by mezi lidmi nebyly rozdíly

hladíš

jako bych tě nikdy nezklamal

líbáš

jako by měl zítra skončit svět

miluješ se

jako by neexistovalo nic kromě nás

Kytka

zalij mě

říkala

dotek rtů

živá voda

holka jako lusk

zalívat často!

přihnoj mě

říkala

propletení těl

živá voda

osikový třas a slastné bezčasí

nešetřit hnojivem!

přesaď mě

říkala

její kartáček ležel na umyvadle jako vlajka dobyvatele

a koupelna byla územím zabraným ve prospěch zeleně

vytrhnout i s kořeny!

už s tebou nikdy nechci být v jednom květináči

říkala

ale to říkají všechny

když je člověk přestane zalívat

Příbor

siesta v odkapávači

poobědové kóma

vidlička se svůdně leskne

konečně se osmělím

vábím ji na svou kulatost

(tak už to lžičky dělají)

a ona povídá

to seš teda frajer

navrhuji procházku po lince

a popíchnout tu trubku houbičku

vidlička jde

ale musíme si dávat pozor

aby nás neviděl nůž

on je prý trochu cvok

a žárlivec

mohl by mě říznout

tupec je to, povídám jí

neukrojil by ani tavený sýr

umí jen mazat

je jenom na to jedno

to někdy stačí

říká ona

na to ostatní mám tebe

a to se ještě držím

hroty mám přece čtyři

no co se divíte

taková vidlička

ta píchne každého

kdo jde kolem

Zrcadlo

stále to samé zrcadlo

každý den

celý život

prach, šmouhy a šeď

trilobiti touhy

lávová pole vášně

spáleniště snů

chtěl bys znovu rozplétat nitky mystiky

prožívat, ne přežívat

hvězdy místo lamp

hřebce místo houpacích koňů

a Clinta Eastwooda místo Antonie Nedošinské

máš strach z citové obrny

hledíš zrcadlu jen na rám

na hranice, za které už nepůjdeš

na stezky, jež zůstanou nevyšlapány

na dveře, jimž zrezly panty

v poškrábaném zrcadle se ještě vidíš

rozbité znamená sedm let smůly

a ukazuje tě

jen jako karikaturu

Koniec ukážky