Andy Thomas

KONSPIRACE (ukázka)

Fakta, teorie, důkazy

Design and Typography copyright

© Watkins Publishing 2013

Text copyright © Andy Thomas

Translation © Tomáš Černý

ISBN 978-80-7207-909-4 (epub)

Z anglického originálu Conspiracies – The Facts, the Theories, the Evidence

vydaného nakladatelstvím Watkins Publishing Ltd, Sixth Floor, 75 Wells Street v Londýně roku 2013

přeložil Tomáš Černý

Jazyková redakce Tereza Houšková

Obálka Jiří Mičkal

Sazbu a epub připravilo www.pureHTML.cz

Vydalo nakladatelství a vydavatelství

VOLVOX GLOBATOR

Štítného 17, 130 00 Praha 3

www.volvox.cz

jako svou 1021. publikaci

Vydání první

Praha 2014

Adresa knihkupectví VOLVOX GLOBATOR

Štítného 16, 130 00 Praha 3 – Žižkov

Andy Thomas patří mezi přední britské odborníky na nevysvětlitelné záhady a konspirační teorie. Mimo jiné je autorem uznávané publikace The Truth Agenda (Zápisník pravdy) popisující paranormální jevy, mezinárodní spiknutí a proroctví týkající se současnosti. Napsal také knihu Vital Signs (Znamení osudu), vyčerpávajícího průvodce symbolickými kruhy v obilí, kterou časopis Kindred Spirit nominoval na cenu za nejlepší knihu.

Andy založil společnost Changing Times pořádající akce spojené s alternativními cestami a hledáním pravdy. Vede nakladatelství Vital Signs Publishing, ve kterém vydal ve vlastní úpravě zásadní knihu Beyond 2012 (V roce 2012). Je také jedním z moderátorů každoroční renomované britské konference o záhadách Glastonbury Symposium.

Andy píše a přednáší po celém světě a účinkoval v mnoha rozhlasových a televizních pořadech doma i v zahraničí.

Další informace včetně odkazů na Facebook naleznete na www.truthagenda.org.

PODĚKOVÁNÍ

Andy Thomas by rád poděkoval:

Heleně Sewellové za kontrolu rukopisu, nekonečnou trpělivost a za její srdečnou, laskavou a inspirativní pomoc; Piersovi Adamsovi za rady při přípravách a za cenné nápady; Pavolovi Mikoloskému za upozornění na toto téma; Jordanovi Thomasovi za podporu a cennou praktickou pomoc; Richardovi Smithovi za dodatečné připomínky; společnosti Edge Media TV (Sky 200) a Ianu R Craneovi za podporu; Marcusovi Alleni z Nexus Magazine za mnoho předchozích rozprav, které mě formovaly a bez kterých by tato kniha nevznikla.

ÚVOD

Vyberete si jakékoliv století, rok, desetiletí nebo dokonce měsíc. Pokaždé najdete významnou a zdánlivě nespornou událost, která změnila běh lidské historie. A pokaždé se někde najde člověk, který bude hlasitě pochybovat o oficiální verzi a prohlašovat, že jsme se nikdy nedozvěděli celou pravdu. Konspirační teorie tu byly od počátku civilizace, šeptané pod vousy, žadonící, aby je lidé brali vážně. V některých stoletích měly zničující následky. Jindy je lidé trestuhodně opomíjeli a přitom jim měli naslouchat.

V dnešní době, kdy panuje téměř nulová důvěra v instituce a došlo k obrovskému rozvoji komunikačních technologií, získaly konspirační teorie znovu na síle. Internet a sociální sítě jim zajistily rychlejší a masivnější šíření než kdykoliv předtím. Je to prokletí, nebo zázrak? Bez kontroly vydavatelů a souhlasu dotčených osob se i ty nejbizarnější informace šíří jako požár. Soukolí establishmentu je neustále napadáno útoky, o kterých se veřejnost dozvídá účinněji než z bulvárního tisku.

Úředníci se brání s menší čí větší úspěšností. Jejich protivník ihned zpochybní každé vyřčené slovo a obviní je z podvodu, kamufláže, případně z masové vraždy. Oficiální místa mají k dispozici velmi silnou zbraň – televizi, rozhlas a tisk. S jejich pomocí zobrazují samozvané bojovníky za pravdu jako pomatené výstředníky se sklony k nebezpečnému fanatismu a snaží se je zesměšnit. Je to vcelku úspěšná taktika. Na seznamu všech okrajových komunit by ti, kdo věří v konspirační teorie, byli v posledních desetiletích na jednom z předních míst. Pokud někdo rozvíjí konspirační teorie, je haněn a u vážených lidí se setkává s pohrdáním. Následkem toho je mnoho problémů zatlačeno do „podzemí“, přestože by bylo mnohdy přínosné diskutovat o nich veřejně. Zájem o konspirační teorie se přitom podle průzkumů a statistik nezmenšuje, naopak – obyčejné lidi přitahují a fascinují.

Konspiračním teoriím v tom nejčistším smyslu slova by měla být navrácena jistá důležitost. Ne že by se každá významná událost měla prohlašovat za konspiraci, to by mohlo vést k psychóze. Ale určité teorie bez přehánění pomohly rozpoznat nemálo záležitostí, které oprávněně zasluhovaly pozornost. Pro tak často zatracované hledače pravdy jsou to naopak představitelé establishmentu, kdo tahá za nitky a svým nebezpečným fanatismem vede svět k záhubě.

Jak ale oddělit pravdu od pouhých představ? Podle jakých kritérií se řídit při rozlišování událostí hodných oprávněného sledování a těch, které pramení z temných zákoutí paranoidní mysli? Byla princezna Diana zavražděna, jak si přes veškerá oficiální popírání myslí většina lidí? Dosáhla skutečně NASA Měsíce, i když se najdou tací, které odchylky na fotografiích vedou k hlasitému vyjadřování pochybností? Bylo u atentátu na prezidenta Kennedyho více střelců? Byly teroristické útoky z 11. září skutečně připraveny tajnými službami v USA? Řídí naše životy tajná vládnoucí elita, která plánuje nový světový pořádek s cílem ovládat a kontrolovat vše na Zemi? Těžko soudit – úřady mlží a nejistota přetrvává.

Mohlo by se zdát, že při posuzování pravděpodobnosti všech možných tvrzení budou důležitým vodítkem důkazy, nikoli dohady. Akademická veřejnost, která obvykle zpracovává většinu informací, než se dostanou do oběhu, však často vůči těmto důkazům projevuje zvláštní odpor. Než by se snažila přezkoumat předkládané argumenty, raději napadá samo konspirační myšlení. Jasně to ilustruje poznámka jednoho z řečníků na konferenci BHA – Britské humanistické společnosti, svolané právě kvůli konspiračním teoriím. Řekl přímo: „Nebudu zde diskutovat o důkazech pro nebo proti jednotlivým konspiračním teoriím. Proto tady nejsme.“1 To je největší problém – o důkazech se na úrovni vlád, médií a akademického světa nemluví. Pokračující nechuť k vážnějšímu posouzení základních myšlenek lidí, kteří hledají pravdu, je přesně to, co zabraňuje posunu veřejné diskuze jakýmkoli směrem.

Proto se na většině stránek této knihy zabýváme základy konspiračního myšlení, ale zároveň upozorňujeme na často opomíjený detail: nezpochybnitelné důkazy. Během dvaceti pěti let mého výzkumu se objevilo několik teorií, které nepřestávají fascinovat veřejnost. Na ty jsem se zaměřil a doplnil je případy, které oprávněně zasluhují více pozornosti, než se jim dostává. Citlivé spory o náboženství a klimatických změnách jsem většinou vynechal. Nesnažil jsem se obsáhnout všechny obíhající teorie, protože pak by nezbylo místo na ty významnější. Ani jsem neměl v úmyslu brát obsažená témata na lehkou váhu nebo je zesměšňovat (tak jako mnoho obsáhlých svazků, které se tváří jako seriózní studie).

Konspirační teorie často zajímají docela obyčejné lidi se seriózním zájmem odhalit podrobnosti faktů, které je právem znepokojují. Ani v nejmenším se nejedná o zasmušilé extrémisty nosící na hlavě staniolovou ochranu proti případnému ovládnutí jejich myslí, jak se je snaží zobrazovat média. Pochopit, proč lidé tráví dlouhé a drahocenné hodiny vyšetřováním korupce, zamlčování a činnosti tajných služeb, by posloužilo civilizaci mnohem lépe než jejich zatracování. Obvyklý kritický přístup je jistým druhem sebekontroly. Pokud lidé věří v neobvyklé věci, mají k tomu nějaké důvody. A smysluplné pochopení těchto důvodů, neříkám nutně jejich odsouhlasení, by mohlo být moudré.

Kde leží pravda, si nakonec musí každý rozhodnout sám. Většina lidí pravděpodobně skončí někde uprostřed mezi úplným uvěřením a totálním zatracením. Občas nás uvedené důkazy posunou tím či oním směrem. Ale téměř vždy je o čem přemýšlet.

Tato kniha nabízí příležitost k zamyšlení nad některými záhadnými, zvědavost vzbuzujícími, občas děsivými a často šokujícími konspiracemi. Nevyhnutelně nám ukáže stinná místa lidské historie, ale pokud některá spekulace donutí čtenáře k rozhodnutí vytvořit lepší, pozitivní, na pravdě a opravdové svobodě slova založený svět, pak mělo smysl ji psát.

Andy Thomas

Poznámka

1 Konference organizace British humanist association: konala se v Londýně 25. září 2011. Zajímavou recenzi události od Bena Emlyna-Jonese ze společnosti Hospital Porters Against the New World Order je možné nalézt na stránkách http://hpanwo.blogspot.com/2011/09/british-humanist-association-conspiracy.html

1. KAPITOLA

CO JE TO KONSPIRAČNÍ TEORIE?

Co přesně konspirační teorie jsou a proč má většina lidí tak nízké mínění o těch, kdo jim věří? Přes obecný odmítavý postoj je víra v globální konspirace bezpochyby na vzestupu. Jsou její vyznavači nějak psychicky narušení, jak se nás snaží přesvědčit akademické kruhy, nebo jen přirozeně zkoumají do očí bijící nesrovnalosti v oficiálních verzích některých událostí? Je možné najít zlatou střední cestu mezi dvěma extrémy – lidmi, kteří tvrdí, že prakticky vše je zmanipulováno nebo vymyšleno pro nějaké temné účely, na straně jedné, a těmi, kdo odmítají uvěřit, že konspirace vůbec existují, na straně druhé?

I. Definice konspirační teorie

Přesné definice

Kdy přestane být zpráva zprávou? Když se z ní stane konspirační teorie.

V posledních letech se v hlavních médiích rozšířil zvláštní jev. Odhalení „nechutných“ zneužití moci vůči jednotlivcům jsou škodolibě rozmazávána na obrazovkách a v novinách se znepokojivou pravidelností, zatímco jakékoli podezření, že by tyto akce mohly být koordinovány organizovanými skupinami lidí, bývá obvykle odsunuto stranou na jednu hromadu jako nic víc než pouhé „konspirační teorie“. Takřka bez výjimky je využíváno pohrdlivého tónu k odsouzení názoru, že státní instituce jsou prorostlé korupcí, která by mohla mít mnohem širší dopad než jen obohacení jednotlivců.

Je toto přehlížení konspiračních teorií spravedlivé? Je snad každý, kdo v ně věří, automaticky pomatený na mysli? Ti, kteří konspirace z principu přehlížejí, často opomíjejí jejich jádro a nechávají stranou záležitosti, které by si pozornost zasloužily. Je to pouze lenost novinářů, jak se nás někteří snaží přesvědčit, nebo jde o záměrnou manipulaci?

Abychom mohli správně posoudit, jestli něco je nebo není pravdivé, je důležité na začátku nastavit klíčová kritéria. Zde jsou proto tři různé definice termínu konspirační teorie podle běžně dostupných zdrojů:

Víra, že vláda nebo skrytá organizace je zodpovědná za neobvyklou nebo nevysvětlitelnou událost, zvláště když je jakákoli zodpovědnost popírána.

Slovník Collins English Dictionary

Teorie snažící se vyložit zpochybňovanou událost jako spiknutí tajného spolku nebo organizace. Nejedná se o izolovaný akt jednotlivce.

Slovník American Heritage Dictionary of the English Language

Názor, že skupina lidí spolupracuje za účelem způsobení určité události.

Slovník Macmillan Dictionary

Na základě těchto definic je těžké pochopit, proč úřady a média tak úporně odmítají pojem konspirační teorie. Pokud se podíváme na nespočet událostí v celé historii podle výše zmíněných definic, zjistíme, že konspirace všech druhů jsou nejen časté, ale že jsou nedílnou součástí lidské civilizace. Pochybuje snad někdo o existenci tajných společností, ať už se jedná o kriminální organizace nebo zkorumpované spolky působící přímo ve vládách?

A proč je tedy tak nepřípustné debatovat o případné činnosti těchto skupin v našem světě? Jak to, že akademické kruhy připouštějí pohled na mnoho případů vnitrostátních úkladů v Římské říši jako na pravděpodobné konspirace (viz 2. kapitola), a přitom se zdráhají uvěřit, že podobné věci by se mohly stávat i dnes? Lidská civilizace se v sociálním ohledu přes veškerý technický pokrok příliš neposunula.

Názor, že konspirační teorie bychom měli ignorovat, můžeme možná pochopit, když se podíváme ještě na jednu, poněkud méně přesnou definici:

Konspirační teorie existují v říši mýtů, kde se představivosti meze nekladou, fakta přebíjí strach a na důkazy se neberou ohledy. Spojené státy jsou jako supervelmoc v této hře často pasovány do role padoucha.1

Tímto krátkým textem vás uvítá oficiální web americké vlády, snažící se o odhalení skutečné náplně konspiračních teorií. Již jen skutečnost, že tyto stránky s přehnanou snahou bránit vládu existují, je nápadný. Neznamená nic jiného, než že mnoho obvinění na adresu amerických úřadů (které jsou zhusta vnímány jako hlavní hráč v plánu „nového uspořádání světa“, který tato kniha popisuje) má něco do sebe. Skutečnost, že Barack Obama musel v roce 2009 znovu skládat prezidentskou přísahu (i když mimo kamery) hned druhý den po chybném umístění slova „věrně“ v jeho veřejném projevu, aby se „vyhnul konspiračním teoriím“, svědčí hodně o tom, jak jsou úřady citlivé na přibývající seznam obvinění.

Pokud se západní vlády obávají vzrůstajících pochyb o jejich bezúhonnosti, bylo by troufalé tvrdit, že se snaží rozpoutat psychologickou kampaň s cílem zdiskreditovat své protivníky? Média mají obecně sklon k aroganci a bojí se, aby neztratily pro ně životně důležité napojení na vládnoucí kruhy. Je snadné je ovlivnit (nebo dokonce přímo řídit) v případech, kdy je třeba zlehčit události budící pozornost a kdy hrozí provalení zakrývaných podvodů. Samotný fakt, že ze seriózních debat o konspiračních teoriích se záměrně stává tabu, často způsobí vznik další konspirační teorie.

Kdo je „konspirační teoretik“?

Zakořeněné představy o směšných podivínech, kteří otevřeně tvrdí, že některé události by mohly být řízeny tajnými frakcemi, vedou k pochopitelné, i když trochu nešťastné sebeobraně, která se vkrádá do slovníku lidí popsaných v encyklopediích pod heslem „konspirační teoretik“. Mnozí lidé tento pojem zásadně nepoužívají ze strachu, že by jejich názory byly předem odmítnuty. Celé zástupy vědců se s nepřirozenou afektovaností ohánějí akademickým postavením, aby se vyhnuly této nepříjemné nálepce. Často jsou takto označováni ze strany právě těch institucí, do kterých se touží začlenit. I kdybychom nahradili tento pojem nějakým jiným slovním obratem, stejně by se pravděpodobně posměch protivníků nezmírnil. Důsledné zesměšňování konspiračních teoretiků bylo do té míry úspěšné, že jakmile dojde na určitá témata, nic vám nepomůže. I když se budete úpěnlivě vyhýbat termínu konspirace, ani příslušnost k vyšším sociálním vrstvám vás neochrání před většinovou kritikou – alespoň prozatím ne.

Je třeba změnit strategii. Lidé, kterým se jiní vysmívají za jejich posedlost konspiračními teoriemi, by se místo touhy po respektu, kterého se jim bez hlubších sociálních změn stejně nedostane, měli přestat starat o to, co si o nich ostatní myslí, a co nejusilovněji se pustit do rozkrývání problémů, které je zajímají. Jen tak se může zájem o konspirace dostat i k širší veřejnosti. Najdou se paranoidní badatelé, kteří bez špetky soudnosti a bez potřebných důkazů prohlašují automaticky každou nejasnou událost za konspiraci. Ostatní hledači pravdy se jejich vinou ocitají na hranici posměchu. Jediným vhodným přístupem je méně odsuzující projev a hlavně podložení všech spekulací seriózním vyšetřováním. Jen tak se časem z pojmu konspirační teorie možná vytratí nádech čehosi, co je hodno pohrdání. Vzorem by mohlo být hnutí Společnost přátel víry, kterou v sedmnáctém století založil George Fox. Začalo se jim říkat kvakeři, z anglického quake – třást se, protože působili jako pomatení fanatici třesoucí se před Božím pohledem. Členové sekty tento hanlivý výraz jednoduše přijali za svůj oficiální název a okamžitě tím zneutralizovali jeho původně negativní vyznění. Byl to tak nečekaný krok, že si nakonec vysloužili trvalý respekt veřejnosti.

Za hranicemi uzavřené společnosti konspiračních teoretiků existuje několik nadšených vědců mezi širší veřejností, kterým se podařilo získat uznání za to, že nahlas vyjádřili svá podezření o ovlivňování určitých událostí tajnými klikami. I tak je jejich přínos přehlížen. Když v roce 2007 vydal člen britského parlamentu Norman Baker odvážnou publikaci Podivná smrt Davida Kellyho, ve které přímo předkládal závažné důkazy o pravděpodobné vraždě (dle oficiální verze sebevraždě) kontroverzního inspektora Organizace spojených národů, byl tento uznávaný politik označen za podivína. Moderátor jedné noční debaty, která s tímto případem vůbec nesouvisela, dokonce Bakera později odbyl slovy „konspirace se dá najít i v šálku čaje“.

Dalším příkladem může být David Ray Griffin, americký profesor a křesťanský teolog, kterému jeho svědomí nedovolí nechat bez povšimnutí množství nesrovnalostí okolo teroristických útoků z jedenáctého září. Výsledky svého vyšetřování pečlivě zaznamenává a publikuje a působí velmi přesvědčivým dojmem. Neunikne mu sebemenší detail, ale nesklouzává přitom k senzacechtivosti. Sám sebe nikdy nepokládal za konspiračního teoretika a ani jeho předchozí práce neukazují mnoho náznaků takových tendencí. Nicméně i on je pravidelně v tisku nazýván jako „guru konspirace“. Zdá se, že podobné nálepky jsou v tomto odvětví nevyhnutelné. Vzhledem k průzkumům veřejného mínění z roku 2011 (výmluvně se jim nedostalo velké publicity), ukazujícím, že značná část světové populace tak či onak pochybuje o oficiální verzi popisující útoky na Světové obchodní centrum, nemusí Griffina jeho přezdívka znepokojovat. Je jasné, že přinejmenším v některých případech je velká většina z nás konspiračními teoretiky.

Stačí projevit jen nepatrný zájem o určitou událost, a v očích většiny se stanete vyznavačem konspirací bez ohledu na to, o jak významnou hrozbu se jedná. Popis světa, jak ho známe z novin a z obrazovek, se značně liší od toho, co si mnoho z nás skutečně myslí, jak dokládají názory na jedenácté září a průzkumy veřejného mínění na všemožné události od Davida Kellyho a princezny Diany přes duchy a UFO až k astrologii. Ukazují neutuchající zájem o děje, které mediální odborníci neustále bagatelizují. Pravdu, po které tak vášnivě pátrají mnozí teoretikové, musíme stále ještě hledat jinde než v oficiálních médiích. Využití všech výhod internetu se zde přímo nabízí.

Zlatá střední cesta

Jak nalézt skutečnou pravdu? Obhajovat studium konspirací neznamená tvrdit, že všechny teorie, které spatří světlo světa, mají reálný podklad. Tato kniha se snaží prozkoumat nejrozšířenější konspirační teorie s cílem získat o nich ucelený přehled.

Při hledání zlaté střední cesty mezi krajními názory na konspirace, které jsou popsány v této knize, působí některé z nich velmi závažně, zatímco jiné jsou sporné pro nelogičnost nebo nedostatek důkazů. Nejde však o úporné dokazování, že něčí názor je dobrý či špatný. Největším problémem pro konspirační teoretiky jsou tvrdohlavé, nepodložené a často zbrklé soudy na obou stranách názorového spektra, které nakonec nahrávají vládám a lidem, kteří mají zájem na tom, abychom určité záležitosti příliš podrobně nezkoumali.

Při rozkrývání některých zásadních událostí vychází jasně najevo, že konspirační bádání občas může zajít příliš daleko, ovšem nekompromisně a bezmyšlenkovitě odmítat konspirační teorie je stejně nespravedlivé a zavádějící.

Typické druhy konspiračních teorií

Pokud budeme vycházet ze slovníkové definice termínu konspirační teorie, najdeme ve společnosti mnoho skrytých skupin sledujících své vlastní omezené zájmy. Většinou se jedná o mnohokrát popsanou lokální korupci a jinou kriminální činnost. Hlavním úkolem této knihy je nicméně vyšetřit širší a specifičtější problémy, které více odpovídají významu konspirační teorie, jak ho typicky vykládají média. Hlavní světové události jsou podle tohoto výkladu úmyslně vytvářeny skrytou, ale velmi vlivnou vládnoucí elitou, která nás používá jako pěšáky v nekonečné partii s cílem ovládnout celé lidstvo.

Základem této snahy je vybudování kontrolních a sledovacích systémů pomocí geopolitických mocenských her. „Organizace celosvětové nadvlády“ využívá k dosažení svého cíle šíření strachu, válek, ekonomických úskoků a podle některých dokonce okultních znalostí a vlivu tajných společností. Nakonec by měla být veškerá moc soustředěna do rukou několika vyvolených jedinců, ovládajících lidi jako loutky v nejhorším orwellovském snu. Tento plán k ovládnutí lidstva je často označován pojmem „nové uspořádání světa“ (zkráceně NWO z anglického New World Order). Přihlédneme-li ke skutečnosti, že význační politici v minulosti podobné uspořádání veřejně a nezakrytě podporovali a že v závěru při tom nejhorším scénáři hrozí přesně to, čeho se obávají nedůvěřiví hledači pravdy, není divu, že z „nového uspořádání světa“ se stal zastřešující pojem pro jeden z nejrozšířenějších druhů konspiračních teorií.

Přestože se může zdát, že mnoho různých celosvětově rozšířených podezření, od státy sponzorovaného terorismu po politické vraždy, od teorií o vylidňování až po skrývanou oficiální víru v paranormální jevy, spolu zdánlivě nesouvisí, mohla by ve skutečnosti tvořit rozprostřenou síť spojených vláken sledující daleko hlubší zájmy. A pokud by se ukázalo, že je to reálná představa, určitě si zaslouží vážnou pozornost.

II. Proč lidé věří v konspirační teorie?

Konspirační přístup

Na těchto stránkách není místo pro detailní psychologický rozbor rozdílných přístupů, které jsou tradičně spojované s konspiracemi. Ale stručné shrnutí by mohlo být užitečné.

Akademický postoj k lidem věřícím v konspirační teorie by mohl být vyjádřen zhruba takto:

– Projevují známky duševní lability s častým odporem k autoritám. Tyto povahové rysy obvykle pramení ze zážitků v dětství stráveném v nefunkčních rodinách. To vede k obviňování dru-hých za všechny křivdy a nakonec ke slepé nedůvěře v údaje úřadů v celosvětovém měřítku.

– Obvykle postrádají soudnost a mají snížený práh vnímání při posuzování přesvědčivosti důkazů. Mají sklon k naivitě (Cass Sunstein a profesor Adrian Vermeule to popisují jako „pokřivené vnímání reality“, při kterém je víra postavena na velmi omezených znalostech) a vidí v událostech skutečnosti, které v nich nejsou, nebo naopak vyvozují radikální závěry z izolovaných anomálií vytržených z kontextu.

– Pro nedostatek soudnosti jsou náchylní k „sociálnímu dominu“ – čím více lidí v jejich okolí sdílí určitý názor, tím větší je pravděpodobnost, že bez ohledu na slabiny dostupných důkazů tento názor přijmou.

– Sklon zpochybňovat oficiální postoje vede k patologické neschopnosti věřit v jakoukoli verzi událostí, jak ji předkládá establishment, a obecně až k fanatickým názorům. V krajních případech vede k antisociálnímu chování nebo dokonce k podpoře terorismu s pomýlenou snahou o nápravu světa.

– Nutnou sociální izolaci způsobenou těmito neobvyklými názory na svět zdánlivě řeší jejich nad-šené členství ve skutečných či virtuálních inter-netových komunitách lidí se stejným zaměřením. To dále omezuje jejich schopnost akceptovat odlišné názory a zkoumat důkazy, jejich myšlení se ještě více vyostřuje a tím se zvětšuje jejich sklon k extrémismu.

Seznam definic bychom mohli dále rozšiřovat, nicméně obsahuje všechny nejdůležitější body, které se objevují ve většině psychologických pojednání o konspiračním myšlení. Kdesi v hloubi duše mnoha hledačů pravdy můžeme najít střípky všeho, co jsme uvedli v předchozích odstavcích. Ale předsta-va, že konspirační teorie vznikají jen a pouze na základě těchto sporných definic, je příliš zjednodušující a nebere v úvahu skutečné události a situace, které se kolem nás dějí. Kdybychom vytvořili podobný seznam, který by se zabýval způsobem myšlení psychologů a akademiků, s velkou pravděpodobností by se našlo stejné množství vlastností, které by ukazovaly jejich vlastní rigidní potřebu zdůrazňovat slabiny druhých. Další úvahy by zcela jistě vedly k závěru, že kritici konspiračních teorií jsou ve svém myšlení stejně zkostnatělí a podléhají stejnému sociálnímu dominovému efektu. Příkladem může být arciskeptik Richard Dawkins, jehož horlivé odhodlání zahubit veškeré náboženství a víru v astrologii a v mystiku je stejně fanatické jako názory těch, které kritizuje. Paradoxní je, že on sám to nedokáže rozpoznat.

Na rozdíl od akademiků si samotní vyznavači konspirací za svými názory pevně stojí, bez ohledu na psychické důvody, které je k jejich myšlenkám vedou. Odvolávají se přitom na jasné a nevyvratitelné důkazy.

Konspirační teoretiky a jejich základní postoje můžeme popsat v několika bodech:

– Mají schopnost rozpoznat nápadné rozpory v oficiálních zprávách, které většina lidí ignoruje nebo se jim vyhýbá. Zároveň mají odvahu o nich ve-řejně mluvit.

– Jsou schopni doložit, že důkazy pro konspirační teorie skutečně existují. Mnoho příkladů ze sta-rověké i moderní historie jasně dokládá vliv tajných společností na globální události.

– Vzhledem ke stupni rozšíření korupce na všech úrovních úřední správy, což mimochodem nepopírají ani hlavní média, je představa, že podplácení se nejvyšších míst netýká, nereálná a úzkoprsá.

– To, jak jsou lidé, kteří věří konspiračním teoriím, neustále napadáni establishmentem, samo o sobě naznačuje snahu oficiálních míst zamlžovat a překrucovat skutečnosti a utvrzuje nás v přesvědčení, že důležité informace jsou utajované a veřejnosti nedostupné.

– Nesprávná a přitom velmi rozšířená charakteristika všech teoretiků jako pravicových fanatiků nebo nevzdělaných pomýlenců je dalším proje-vem falešné démonizace. V konspirace věří lidé ze všech vrstev a často jsou to vysoce kvalifikovaní profesionálové.

– Nařčení vyznavačů konspiračních teorií z necitlivého vytrhávání informací z kontextu a jejich následného využití k vytváření nových teorií je nespravedlivé. Naopak, teoretici často dokazují, že vzájemné propojení zdánlivě nesouvisejících událostí není náhodné a mnohdy naznačuje vysokou pravděpodobnost rozsáhlejší manipulace.

Stejně jako u předchozího seznamu nemůžeme žádný z těchto bodů vynechat. Je zcela jasné, že žijeme ve světě, ve kterém je zatajování pravdy na denním pořádku a zamlžování skutečností je spolu s korupcí běžné na všech úrovních. Tvrdošíjné odmítání mož-nosti, že toto vše by se mohlo dít i v mnohem větším měřítku, svědčí o nedostatku zdravého rozumu.

Jádro problému je zřejmé: členové akademické veřejnosti i vyznavači konspirací mají mnoho zajímavých argumentů, ale nikdo nechce naslouchat názorům druhé strany. Akademické přehlížení dů-kazů podporujících konspirační teorie je samo o sobě podezřelé.

Dlouhodobé kritizování staví zastánce konspiračních teorií do obranné pozice. Jinak řečeno, pře-svědčení vyznavačů konspirací, že za jejich přehlížením většinou lidí je komplot institucí, může způsobit jejich nepřístupnost všem vnějším výtkám a oficiálním vysvětlením. Často se obrňují větou „to se dalo čekat…“. Akademická veřejnost může nicméně podlehnout naprosto stejnému principu. Současný stav ustrnul na mrtvém bodě, a pokud má být překonán, je třeba najít zlatou střední cestu.

Frakce uvnitř frakcí

Jedním ze základních problémů při snaze nalézt shodu je tendence kolegů jít proti sobě, a to i uvnitř jedné sociální skupiny. Zvláště je to patrné v alternativnějších oblastech, kde zastánci nejextrémnějších názorů na globální konspirace vyčítají umírněnějším kolegům falešný zájem nebo přímo práci pro opačnou stranu. Tento nepřátelský a netolerantní přístup ke všem názorům, které se přímo neshodují s jejich vlastními, vede k další izolaci extremistů a brání jim v uznání logických argumentů, které by mohly narušit jejich pevně zakořeněné přesvědčení. Ty, kdo by jinak mohli být jejich věrnými spojenci, označují jednoduše za další sluhy opozice a pomalu tak vytvářejí svět, který je na hony vzdálený bystrému úsudku, kde není potřeba soudnosti a kde je polarizace názorů zaručena. Při sledování tohoto sebezničujícího chování získávají psychologové snadný náskok. Právě tato hlasitá menšina dává konspiračnímu hnutí špatné jméno. Nebylo by ovšem správné házet všechny stoupence této menšiny do jednoho pytle. Jejich značná část má ve svém uvažování obecně pravdu.

Fanatismus, který má na svědomí mezifrakční šarvátky, nejčastěji postihuje pravicovější vyznavače konspirací. Například ti, kteří jsou přesvědčeni o tom, že za „novým uspořádáním světa“ stojí sionistický program, rychle ztrácejí trpělivost s těmi, kdo zastávají méně zaujatý názor. S hrubostí se pouštějí do svých kolegů stojících mimo antisemitský tábor a osočují je ze strachu z organizace „Liga židů proti pomluvám“. Nebo jdou ještě dál a přímo je označí za agenty Mossadu.

Table of Contents

Poděkování

Úvod

Poznámka

1. kapitola Co je to konspirační teorie?

I. Definice konspirační teorie

Přesné definice

Kdo je „konspirační teoretik“?

Zlatá střední cesta

Typické druhy konspiračních teorií

II. Proč lidé věří v konspirační teorie?

Konspirační přístup

Frakce uvnitř frakcí

Akademické spory

Víra? Důkazy!

Kam až může zajít konspirační teorie

Paul McCartney: ukázka konspirační teorie

Kořeny nedůvěry

Únik z tvrdé reality?

Vymezit hranice?

Důkazy a soudnost

Shrnuto…

Konspirační teorie: argumenty proti

Konspirační teorie: argumenty pro

Shrnutí

Poznámky

2. kapitola Konspirace v dějinách

Starověké konspirace

Komploty starých civilizací

Nebezpečné časy v Římě

Politicko náboženské konspirace v 16. a 17. století

Náboženský neklid v období Tudorovců

Alžbětinské intrikářství

Shakespearovská konspirace

Spiknutí střelného prachu

Nastrčené teorie

Spiknutí Tita Oatese

Trvající pohroma?

Shrnuto…

Konspirace v dějinách: argumenty proti

Konspirace v dějinách: argumenty pro

Shrnutí

Poznámka

3. kapitola Konspirace falešné vlajky

I. Potopení zaoceánského parníku Lusitania

II. Pearl Harbor

III. Požár Říšského sněmu

IV. Loď Liberty

V. Incident v Tonkinském zálivu

Shrnuto…

Konspirace falešné vlajky: argumenty proti

Konspirace falešné vlajky: argumenty pro

Shrnutí

Poznámky

4. kapitola Politické konspirace

I. Watergate

Ze zákulisí na výsluní

Odhalení Watergate

Širší souvislosti

II. Přistání na Měsíci

Člověk na Měsíci?

Názory na hypotézu falešného přistání na Měsíci

Hmotné důkazy

Fotografické důkazy

Další optické problémy

Filmové záběry

Prokázané padělky NASA

Další možnosti a otázky

Únik informací?

Nezodpovězené otázky

Hledání pravdy

III. Zbraně hromadného ničení, Wikileaks, výdaje poslanců, hackování telefonů a jiné deziluze

Ztráta důvěry

Irák a zbraně hromadného ničení

Předchozí podvody v Iráku

Libyjská propaganda

Odhalení na WikiLeaks

Aféra s poslaneckými náhradami ve Velké Británii

Murdoch: loutková vláda

Případ Seana Hoarea

V srdci konspiračním teoretikem

Shrnuto…

Politické konspirace: argumenty proti

Politické konspirace: argumenty pro

Shrnutí

Poznámky

5. kapitola Konspirace o úkladných vraždách

I. John F. Kennedy

Kultovní vražda

Analýza střelby

Potenciální pachatelé

Odstranění důkazů a svědků?

Warrenova komise

Důležité poučení

II. Diana, princezna z Walesu

Celosvětový smutek

Průzkum veřejného mínění o vraždě

Důkazy úkladné vraždy?

Dozvuky nehody

Předtuchy a rozsáhlejší spiknutí?

Proč zabíjet Dianu?

Vzrůstající nedůvěra

III. Dr. David Kelly

Irácký gambit

Rozhořčení úřadů

Veřejnost pochybuje

Podezřelé okolnosti

Jak a proč?

Nesrovnalosti ve vyšetřování

Boj zákonodárců za pravdu

Huttonova podmínka

Hromadné vraždy

Shrnuto…

Konspirace o úkladných vraždách: argumenty proti

Konspirace o úkladných vraždách: argumenty pro

Shrnutí

Poznámky

6. kapitola 11. září a související konspirace

I. 11. září

Operace pod falešnou vlajkou?

Únosy letadel

Předběžné povědomí o 11. září

Vykonstruované zmatení?

Pentagon

Teorie Letu 93

Světové obchodní centrum

Budova 7 Světového obchodního centra

Kdo byli pachatelé?

II. Další moderní operace pod falešnou vlajkou?

Bombový útok v Oklahoma City

Ruské manipulace?

Teroristické útoky v Londýně 7. července 2005

Skládání střípků

Shrnuto…

11. září a související konspirace: argumenty proti

11. září a související konspirace: argumenty pro

Shrnutí

Poznámky

7. kapitola Konspirace o mimozemských civilizacích

I. Kořeny mimozemských civilizací

Zatajování skutečnosti

Starodávní astronauti

II. UFO

Létající objekty

Roswell a další blízká setkání

Reakce vedoucích představitelů

Původ a smysl

Falešní mimozemšťané?

Opravdové schopnosti

III. Plazí bytosti

Odkud víra v tyto bytosti pochází

Kritika a obrana

Maska zakrývající skutečné zneužívání?

Stejný fenomén?

Shrnuto…

Konspirace o mimozemských civilizacích: argumenty proti

Konspirace o mimozemských civilizacích: argumenty pro

Shrnutí

Poznámky

8. kapitola Konspirace o novém uspořádání světa

I. Celosvětová vláda

Nové svobody, stará pouta

Původ nového uspořádání světa

Projekt se rozrůstá

Kde leží skutečná moc?

Loutkový vůdce

Asie a Blízký východ

Mýtus al-Káida?

Vláda strachu

Okultní vlivy

Utopie či antiutopie?

Okultní tendence

Oko prozřetelnosti

Obřad v Háji bohémů

Zpopelnění zvědavosti

III. Sociální kontrola a vylidňování

Svět kontroly

Budoucnost sledování

Sociální programování

Ohrožující chemie

Politika vylidnění?

Chemtrails

HAARP: konečná zbraň?

Nepřemožitelná armáda?

Shrnuto…

Konspirace o novém uspořádání světa: argumenty proti

Konspirace o novém uspořádání světa: argumenty pro

Shrnutí: klíčová volba

Poznámky

Závěr

Zdroje informací o konspiracích

Webové stránky

Knihy