Ľubo Olach

Lobista

Príbeh románu je vymyslený. Akákoľvek súvislosť s menami alebo udalosťami je náhodná a nezodpovedá realite.

Táto kniha je chránená autorskými právami. Kopírovanie tejto knihy alebo jej častí v akejkoľvek forme bez písomného súhlasu vydavateľa je zakázané.

© Ľubo Olach, 2014

© Marenčin PT, spol. s r. o., Bratislava, 2014

Jelenia 6, 811 05 Bratislava

marencin@marencin.sk www.marencin.sk

Cover © Marenčin Media, 2014

Design © Katarína Marenčinová, 2014

Jazyková úprava Sylvia Sachs

402. publikácia, 1. vydanie

ISBN 978-80-8114-375-5 (viaz.)

ISBN 978-80-8114-376-2 (ePub)

Poďakovanie

Rád by som poďakoval všetkým, ktorí mi pri písaní tejto knižky pomohli, dali mi cenné rady, priateľsky ma povzbudili a pridali aj inšpiráciu. Sú to predovšetkým moja manželka Marika,

syn Ľubomír, dcéra Zuzka, zať Jožko a brat Miloslav, ktorý je prvým kritikom mojich knižiek. Moju vďaku má aj synovec Miloslav, ktorý ma zasvätil do tajov, myslenia a konania hráčov pokru.

Motto

Ak v rukách nemáš tromfy, tvár sa, že ich máš.

Ak ich máš, predstieraj, že ich nemáš!

I. ČASŤ: BOHÉMSKY ŽIVOT

Bol prvý máj 1987. Ako každý rok o tomto čase, aj teraz Ministerstvo kultúry Slovenskej socialistickej republiky udeľovalo svojim vyvolencom hrdé tituly zaslúžilý a národný umelec. Medzi nich sa zaradil aj Petrov otec Ján Paulen. Bol nielen uznávaným komunistickým spisovateľom, ale aj riaditeľom vydavateľstva Slovenské pohľady. Po titule národný umelec túžil už dlho, ale až teraz sa mu jeho sen konečne splnil. Všetci mu gratulovali, potľapkávali ho po pleciach, ale zo skúsenosti vedel, že tie blahoželania poväčšine nie sú úprimné. Keď doma oznámil svojej manželke Petre a synovi Petrovi, že sa stane národným umelcom, čakal od nich akosi viac radostných emócií. Darmo, pomyslel si, zvykli si, že stále dostávam nejaké vyznamenania, ocenenia, a tak im to už nepríde nejako výnimočné, aj keď u nás v umeleckej branži viac dosiahnuť nemôžem. Moje romány sa predávajú v stotisícových nákladoch, no oni nevedia, aký je skutočný život. Majú všetko, po čom zatúžia, pričom Petra rozmaznáva nášho jediného syna, akoby mal len päť či šesť rokov a nie dvadsať.

Možno som urobil chybu, keď som jej dal všetko, čo som jej videl na očiach, rozmýšľal v duchu ďalej, ale teraz je už neskoro ju vychovávať. Ťažko jej bolo niečo odmietnuť. Je o dvadsať rokov mladšia ako ja, vyzerá stále úžasne, dala mi syna, tak prečo by som jej niečo odmietal, keď na to mám. Peter rýchlo zistil, ako to u nás chodí, a rád sa prispôsobil situácii. Vo svojich románoch moralizujem, ale u nás doma žijeme dosť dekadentným štýlom. Samé večierky, žúry, vysedávanie po kaviarňach, zahraničné dovolenky a mladý ledva zmaturoval, aj keď sprostý nie je. Ja som už dosť dlho nič poriadne nenapísal, ale na druhej strane treba aj žiť a nielen stále sedieť za písacím strojom a klepať na ňom noc čo noc do skorého rána. Potom ísť ešte do práce a tam písať všelijaké nezmyselné hlásenia a zabíjať čas na straníckych školeniach či schôdzach. Ešteže mám v robote Gabiku. Pekná, mladá baba, samá krv a mlieko. Pri najbližšej príležitosti ju zoberiem so sebou na služobnú cestu, uvidím, či ešte pôsobí môj šarm a dostanem ju do postele. Jeho úvahy prerušilo klopanie.

„Ďalej,“ povedal a zvedavo pozeral na dvere, či sa v nich zjaví jeho nová favoritka.

„Súdruh riaditeľ,“ úctivo povedala Gabika a pritom sa naňho sotva badateľne usmiala, „šofér vás už čaká v aute. Je najvyšší čas ísť na ministerstvo. Slávnosť odovzdávania titulov začne o dvadsať minút.“

X X X

Petra od pôrodu syna, ktorého pomenovala po sebe a nadovšetko ho milovala, zostala doma a do práce sa už nevrátila. Venovala sa výhradne jeho výchove a dozerala na domácnosť, lepšie povedané – hovorila Kamilke, staršej žene, ktorá sa starala o ich dom, čo má urobiť, navariť, nakúpiť... Potom už len čakala, kedy príde jej milovaný, aby večer išli niekde na vínko, do divadla, či sadnúť si k priateľom. Splnili sa jej všetky sny a ani neuvažovala, že by to niekedy mohlo byť aj inak. Trochu jej robil starosti Peter, ktorý v škole nevynikal, lebo sa mu nechcelo učiť, ale zrejme po otcovi bol mimoriadne inteligentný a zdalo sa, že po ňom zdedil aj talent na písanie. Uverejňovali mu v Novom slove krátke poviedky a básne, a tak sa v škole nosil ako páv. Zdalo sa mu, že život je peříčko.

Peter okrem toho, že bol nositeľom mena, ktoré mu všade otváralo dvere, aj dobre vyzeral. Bol vtipný, vďaka súkromným učiteľom a nadaniu na jazyky vedel už veľmi dobre po francúzsky a nemecky, rád sa predvádzal pred babami a popri otcovi sa naučil piť víno. Mal výbušnú povahu a keď si niečo zaumienil, tak to chcel dostať za každú cenu, nehľadiac na spôsob, akým sa k tomu dopracoval. V partii patril medzi zabávačov. Jeho výborná pamäť mu dovoľovala recitovať básne nielen našich, ale aj svetových autorov a v spoločnosti s obľubou prednášal aj svoje básničky. Slušne hral na klavíri a spieval, čo oceňovali najmä jeho spolužiačky. V kolektívnych športoch nebol najhorší, no najradšej mal tenis, ktorý ho naučil hrať otec. Rád bol stredom spoločnosti, ale robota mu nevoňala. Na vysvedčeniach mával trojky, aj to len vďaka otcovi. Všetky škandály, ktoré vyrobil, sa tak akosi vždy ututlali. Nosil dlhé vlasy, texasky z tuzexu, a pri sebe mal vždy dosť peňazí. Bol typickým predstaviteľom takzvanej zlatej komunistickej mládeže, ktorej sa však idey ich otcov už zdali smiešne a svoje vzory videli na Západe.

Život Paulenovcov sa odvíjal podľa predpokladov a plne si ho užívali, keď z ničoho nič prišla zamatová revolúcia. Bol to šok najmä pre hlavu rodiny. Zrazu bolo všetko inak. Z uznávaného spisovateľa a intelektuála sa stal komunistický zapredanec, ktorého treba zničiť. Jeho knižky zmizli z pultov kníhkupectiev, z vydavateľstva ho vyhodili, a tak zo dňa na deň zostal na ulici. Pravda, veľká vila pod Slavínom mu zostala, a aj v banke mal slušné úspory, ale na začínajúci kapitalizmus to nebolo až tak veľa. Najviac ho trápili hanlivé články od ľudí, ktorým pomohol, keď nemohli publikovať, a teraz nenašli na ňom ani jedinú suchú nitku. Obrovský tlak, ktorý na neho média vyvíjali, nevydržal. Keď sa dozvedel, že žiadne vydavateľstvo mu nevydá jeho nový, dlho pripravovaný román, prišlo mu zle. Dostal infarkt. Po troch dňoch v nemocnici na Kramároch zomrel.

Smútočný obrad sa konal v krematóriu. Na pohreb prišli čelní predstavitelia Komunistickej strany Slovenska ako aj niektorí jeho starí priatelia. Po kare v hoteli Devín, ktorý sa ešte niesol v starom, luxusnom štýle, sa Petra akosi nevedela spamätať. Chodila ako bez duše nevediac, čo má robiť, na koho sa obrátiť. Ako tak zamyslená prechádzala cez cestu, nevšimla si prichádzajúce auto a vbehla mu rovno pod kolesá. Na mieste zomrela. Peter zrazu zostal sám, s veľkým barákom na krku a bez vysokoškolského vzdelania. Povedal si, že vysokú školu nepotrebuje, lebo aj on bude spisovateľ. Doma videl, že z písania sa dá veľmi slušne vyžiť. Smrť obidvoch rodičov a revolúcia ho dokonale zaskočili. O skutočnom živote nevedel dokopy nič. S dedičským konaním mu pomohla rodina z maminej strany. Ich jediným cieľom bolo, aby Peter predal – teraz už svoju – luxusnú vilu a oni by si pritom prišli na svoje. Keď sa nakoniec po všetkých byrokratických prieťahoch, ktoré súviseli s jej predajom a kúpou nového bytu ocitol sám vo svojom trojizbovom panelákovom byte, bol absolútne frustrovaný.

X X X

Peter sa už dávno spamätal z rodinnej tragédie a plnými dúškami si užíval život. Dovoľovali mu to peniaze, ktoré mu zostali po predaji vily, ako aj tantiémy, ktoré mu ešte stále chodili za otcove diela. Pravda, bolo ich stále menej, ale zatiaľ stačili na jeho bohémsky život. Aj teraz čakal na svoju novú frajerku Michaelu. Mala len šestnásť rokov a zbalil ju v petržalskom Dome kultúry, keď tam recitoval svoje básne. Všimol si, ako sa na neho s obdivom pozerá, a tak neváhal. Po vystúpení išiel za ňou s tým, že ju pozýva na večeru niekam do slušnej reštaurácie. Bolo už čosi po deviatej hodine večer, tak jeho ponuku odmietla s tým, že musí ísť o chvíľu domov, ale keby chcel, zajtra sa môžu stretnúť. Odprevadil ju až pred vchod paneláku, kde bývala, pritiahol si ju k sebe a dal jej na čelo otcovskú pusu so slovami: Tak zajtra prídem po teba o piatej poobede. Čakaj ma tu pred vchodom.

Bola ako zasiahnutá bleskom. Doteraz každý, komu dovolila, aby ju odprevadil domov, sa s ňou chcel bozkávať a chytať ju minimálne za prsia. On jej dal pusu na čelo, pohladkal ju po vlasoch a majestátne odišiel. Bola z toho úplne hotová a aj v posteli myslela naňho. Keď to zajtra povie babám, nebudú jej chcieť veriť, a keď ho uvidia, tak puknú od závisti. Vysoký blondiak s modrými očami, s čarovným úsmevom, a básnik. Čo viac už môže chcieť? Trochu sa obávala zajtrajšieho rande, ale sa naň aj nesmierne tešila. Neverila vlastným očiam, keď vystúpil z taxíka a prišiel po ňu. Zobral ju za ruku, posadil ju do auta na zadné sedadlo, sadol si k nej a šoférovi povedal, aby ich zaviezol do Slovenskej reštaurácie na Hviezdoslavom námestí. Nevedela sa z toho spamätať. Jej chlapec prišiel po ňu na rande taxíkom a idú si sadnúť do drahej reštiky na večeru. Zdalo sa jej, že to nemôže byť pravda.

Odvtedy ubehli tri týždne. Peter si povedal, že je tak akurát čas na to, aby ju zbavil panenstva. Priznala sa mu, že ešte nemala chlapca a bola mu vďačná, že ju do ničoho nenútil, aj keď, pravda, dovolila mu, aby ju chytal nielen za prsia, ale ju dráždil aj medzi nohami. Páčilo sa jej to. Vždy potom, keď prišla domov, masturbovala a predstavovala si pri tom, ako sa s ním miluje. Na jednej strane by to aj chcela, ale na druhej sa deflorácie bála. Bola veľmi hanblivá, a tak si nevedela predstaviť, že bude pred Petrom holá.

„Ahoj, Miška,“ oslovil ju milo, keď prišla k jeho stolu v kaviarni Krym, kde mali rande, „už sa ťa nemôžem dočkať. Dnes pôjdeme ku mne, ak nemáš nič proti tomu.“

Telom jej prebehla triaška. Vedela, čo to asi znamená. Ak pôjde, asi sa bude chcieť milovať, a ona nevie, či to chce. Odmietnuť ho však nemôže. Vždy sa správal slušne, nebol násilník, a tak sa nemá na čo vyhovoriť, ak by aj chcela.

„A čo budeme robiť u teba?“ spýtala sa, len aby niečo povedala.

„Budeme si púšťať platne a milovať sa,“ dodal s úsmevom.

„Dobre,“ akosi automaticky odpovedala.

Len čo to vyslovila, očervenela v tvári ako rak. Uvedomila si, že Peter to myslí vážne a ona súhlasila s tým, že budú spolu spať.

Keď prišli k nemu, odviedol ju do obývačky a usadil ju do kresla.

„Hneď prídem,“ povedal jej, „len donesiem niečo na občerstvenie. Zatiaľ si vyber nejakú platňu a daj ju do veže, nech začne diskotéka.“

Oči jej padli na LP platňu Rabaka od Elánu. Keď ju dávala do gramofónu, od nervozity sa jej triasli ruky. Zrazu si nebola istá, či to chce, či potom neotehotnie, či ju to nebude veľmi bolieť... Všetko vyriešil Petrov čarovný úsmev, keď priniesol fľašku Chardonnay zo Chateau Topoľčianky a misu s pripravenými chlebíčkami.

„Pekne si zajedz,“ prihovoril sa jej, „aby si sa hneď neopila. Nemám rád pripité baby. Nechcem, aby si mi neskoršie vyčítala, že som do teba nalial víno a len tak som ťa dostal do postele.“

Medzitým otvoril fľašku, obidvom nalial do pohárov a ťukli si na lásku. Aj keď na víno a alkohol všeobecne nebola zvyknutá, odpila si poriadne tri glgy. Cítila, ako ju oblieva horúčava. Keď vypijem dva poháre, opijem sa, uvedomila si. Po chlebíčkoch bola smädná, a tak vďačne dopila prvý pohár a chlipla si aj z toho druhého. Cítila, aké má neisté nohy.

„No, myslím si,“ povedal jej Peter, „že už by si viac nemala piť. Poď ku mne, nech dám na teba pozor.“

Ako zhypnotizovaná vstala, prišla pred kreslo, kde sedel a zostala pred ním stáť. Pozrel na ňu s úsmevom, pritiahol si ju k sebe a posadil si ju na kolená. Neodporovala. S napätím čakala, čo bude s ňou robiť. Jemne jej dal ruku medzi nohy a chvíľu ju dráždil cez nohavičky. Zrazu prestal a spýtal sa jej: „Páči sa ti to?“

V tvári úplne očervenela a namiesto odpovede len pokývala hlavou.

„Fajn, teraz vstaň a vyzleč sa. Budeme sa milovať.“

Zostala na ňom sedieť ako prikovaná.

„Ja sa hanbím,“ vykoktala zo seba. „Ešte nikdy som nebola pred chlapcom holá.“

„Teraz budeš. Súhlasila si, že sa budeme milovať, tak nerob formu. Napočítam do troch, a keď sa nezačneš vyzliekať, tak dostaneš po zadku. Rozumela si!?“

Už poznala jeho prudkú povahu. Vedela, že keď privrie oči a na jemne pootvorených ústach mu zahrá sotva badateľný úsmev, je blízko k výbuchu hnevu. Zľakla sa. Začala si rozopínať blúzku. Potom si dala dole minisukňu a znovu zostala pred ním stáť so slzami v očiach.

„Hádam si nemyslíš, že by som ti ublížil,“ povedal jej a vstal. Objal ju a dal jej dlhý bozk na pery. Pritom jej rozopol podprsenku a hodil ju do kresla. Nebránila sa. Opäť si ju pritiahol k sebe a zasunul jej ruku pod nohavičky. Chvíľu ju takto vzrušoval a potom rozhodným hlasom povedal:

„Teraz si ich daj sama dole, ak ma miluješ,“ a posadil sa naspäť do kresla.

S napoly stiahnutými nohavičkami stála pred ním. Na sebe už nemala nič. Mala pekné, pevné, malé prsia, na ktorých stáli stvrdnuté špicaté bradavky. Pomaly si stiahla nohavičky a rozplakala sa.

„Peter, ja ťa naozaj veľmi milujem, len sa strašne hanbím. Prepáč mi.“

„No, poď ku mne, nech ti poutieram slzičky. Neboj sa nič. Trošku ťa to bude zo začiatku bolieť, ale potom ťa to prejde. Použijem prezervatív, tak sa nemusíš báť, že otehotnieš. Na druhý či tretí raz sa ti už bude milovanie páčiť. Uvidíš.“

Zobral ju do náručia a položil ju v spálni do postele. Láskal ju po celom tele, až zacítila prvú vlnu vzrušenia. S napätím čakala, kedy sa stane ženou. Zdvihol jej nohy na svoje plecia a pomaly, opatrne do nej vnikol. Párkrát sa v nej pohol, až pritlačil na jej panenskú blanu, ktorá pod náporom jeho tvrdého vtáka praskla. Od bolesti vykríkla, ale Peter v milovaní pokračoval. Bolelo ju to, ale vydržala, až kým Peter neskončil. Šťastne sa k nemu pritúlila. Stala sa ženou. Milovali sa ešte dvakrát. Trochu ju to stále bolelo, ale bola rada, že to má za sebou a že ho nesklamala.

X X X

Aj keď od smrti rodičov už uplynulo šesť rokov, ešte stále mal dosť peňazí, aby nemusel pracovať. Uvedomoval si však, že jeho finančné zásoby sa nebezpečne stenčujú, a ak nezačne niečo robiť, do roka pri tomto spôsobe života zostane bez prostriedkov. Rozhodol sa, že zbierku básní na ktorej už dlhšie pracoval, vydá, a tak zas naplní svoje bankové konto. Konečne napísal poslednú báseň a papier spokojne vytiahol z písacieho stroja. Teraz to už len zoradím tak ako treba, povedal si pre seba, ešte raz to všetko prejdem a potom zbierku zanesiem vydavateľovi. Aké však bolo jeho sklamanie, keď mu všade povedali, že teraz je o poéziu slabý záujem a začínajúceho autora s takým menom si netrúfne vydať asi nikto, iba ak by všetky náklady súvisiace s vydaním knižky zaplatil sám. Keď v ktoromsi vydavateľstve, kde ho opäť odmietli povedal, že si jej vydanie uhradí, vedúci sa s ním začal baviť.

„Hovoríte, že peniaze u vás nie sú problém. V takom prípade ale budem od vás žiadať zálohovú päťdesiatpercentnú platbu vopred. Myslím si, že náklad by nemal byť vyšší ako tristo kusov, aj to je podľa mňa veľa, ale dobre, skúsme to.“

„Môžete mi povedať, koľko by ma to približne vyšlo?“ zamyslene sa spýtal.

„Riadnu kalkuláciu vám môžem urobiť, ale podľa hrubého odhadu stodvadsaťstranová knižka s tvrdou väzbou by vás stála približne tak šesťdesiattisíc korún. V tom je už započítaná aj grafika, zalomenie knižky, väzba, korektúry aj dodanie knižky na miesto určenia, ak nie je vzdialené viac ako desať kilometrov. Nad túto vzdialenosť by ste si museli náklady na dopravu hradiť sám.“

Za tristo knižiek, uvažoval v duchu, má zaplatiť šesťdesiattisíc, to je strašne veľa.

„A koľko by som na tom mohol zarobiť?“ spýtal sa Peter.

„Vidím,“ zasmial sa od srdca vedúci, „že nie ste vôbec v obraze. Na tej knižke v žiadnom prípade nezarobíte. Myslím si, že by ste si to mali dobre rozmyslieť, aj keď teraz hovorím proti sebe.“

„Za koľko by som mohol tie knižky predávať?“

„Maximálne za desať korún. Určite nie viac, a poviem vám, že ak predáte sto kusov, tak to bude veľký úspech.“

„Ale to by znamenalo,“ prekvapene zareagoval Peter, „že aj keby som predal celý náklad, aj tak by sa mi vrátil len zlomok peňazí, ktoré som do knižky investoval.“

„Mladý muž, musím vás vyviesť z omylu. Keby knižka naozaj stála desať korún, tak distribútor si zoberie minimálne štyridsať percent z predajnej ceny, ak nie viac. Tak to v brandži chodí. Ešte stále máte záujem o vydanie svojej knižky?“

„Zaskočili ste ma. Musím si to rozmyslieť. Je to veľa peňazí. Naivne som si myslel, že na vydaní knižky zarobím. Do riti,“ zahrešil Peter nahlas, „ako to teda začínajúci autori robia, že im vychádzajú knižky?“

„Buď si nájdu sponzorov,“ informoval ho vydavateľ, „alebo už dlhšie uverejňujú svoju tvorbu v časopisoch, a tak sa niekto nájde, kto im ich prvotiny vydá.“

Ako spráskaný pes si sadol do prvej kaviarne, ktorú mal poruke a objednal si whisky. Potreboval sa upokojiť. Uvedomoval si, že dokopy má na účtoch asi stotisíc korún, a keď sa rozhodne svoju básnickú zbierku vydať, príde o ich podstatnú časť. Ako sa však ľudia dozvedia, uvažoval ďalej, že je tu niekto, kto píše dobré básne, ako sa stane známym spisovateľom, keď mu knižku nikto nevydá?

V kaviarni popíjal až do druhej hodiny poobede. Potom išiel pred gymnázium na Metodovej ulici, kam chodila Miška. Potreboval sa niekomu blízkemu posťažovať, vyžalovať sa. Vedel, že ona je ten správny človek, ktorý ho chápe a obdivuje.

Keď ho Miška zbadala postávať pred školou, so žiariacou tvárou sa k nemu rozbehla. Predtým však ešte stihla babám povedať, že ten fešák je jej priateľ Peter. Trochu závisti, pomyslela si, im nezaškodí. Však toľko im o ňom rozprávala, tak nech vidia, že si nevymýšľa. Keď ju zbadal, roztiahol ruky a ona sa mu radostne vrhla do náručia.

„Ach, Peter, čo tu robíš? Taká som rada, že ťa vidím. Deje sa niečo?“

„Čo by sa malo diať! Chcel som ťa vidieť a ísť si s tebou niekde sadnúť. Máš čas?“

„Vidím na tebe, že mi niečo tajíš.“

„No, predsa len mám nejakú novinku, ale to ti poviem pri poháriku či káve.“

„Už ma toľko nenapínaj a prezraď mi to hneď! Prosím!“

„Nie, povedal som, že až si niekam sadneme, kde nás nikto nebude vyrušovať.“

Keď prišli do kaviarne, začal hovoriť.

„Dnes som bol u jedného vydavateľa a ten mi chce vydať moju knižku, ale...“

„To je úžasné, Peťko,“ skočila mu do reči, „gratulujem ti!“

Vtom mu bolo zrazu jasné, že jej nemôže povedať pravdu. Pred ňou by nezniesol to vlastné pokorenie. Preto to úplne obrátil.

„Vieš, keď som mu ukázal svoje básne, zostal prekvapený. Začítal sa do nich a len pochvalne kýval hlavou. Po chvíľke napätia mi povedal, že to berie a že či chcem na knižke ešte niečo opraviť alebo dopísať. Povedal som mu, že som ju už uzavrel. Aj tak mi dal deň na rozmyslenie, či predsa len nechcem ešte niečo na knižke urobiť, a ak nie, tak zajtra mám prísť k nemu a dohodnúť sa na detailoch.“

Keď to povedal, uvedomil si, že už nemôže cúvnuť a tú knižku musí dať na vlastné náklady vytlačiť. Z čoho potom bude žiť, nevedel. Raz to aj tak muselo prísť, povedal si v duchu, že sa mi minú všetky peniaze a budem si musieť nájsť prácu, inak skončím ako úbohý chudák. Pravda, ak by sa naozaj presadil a stal sa slávnym spisovateľom ako jeho otec, to by už bolo niečo iné. Toto, pomyslel si, je prvý krok, ktorý ma bude veľa stáť, ale raz musím začať. Lepšie skôr ako neskôr.

Z jeho zamyslenia ho vyrušilo štebotanie Mišky.

„Bože, Peťko, ja ťa tak milujem! Poďme k tebe, chcem byť tvoja. Si úžasný. Všetky baby mi ťa závidia.“

Keď videl v jej očiach to nadšenie, ten neskonalý obdiv, aj jemu sa vrátila dobrá nálada. Ježiš, pomyslel si, tieto puberťáčky vedia byť také šťastné a vďačné. Preto ich mám rád. Je to pre mňa predsa len veľký deň. Vďaka Miške sa dávam na literárnu dráhu. Ktovie, ako dlho by som sa odhodlával vydať knižku. Teraz ma postavila pred hotovú vec a je rozhodnuté. Bude zo mňa básnik.

Keď prišli k nemu, nalial obdivom do pohárov Black and White. Potom sa spokojne usadil do kresla a Miške povedal, nech mu na oslavu zatancuje striptíz. Hudbu nech si vyberie sama.

Zalial ju rumenec. Je síce pravda, že sa s Peťom pravidelne milujú, ale holá pred ním ešte netancovala. Vedela, že je to jeho želanie a dnes mu to musí splniť. V takýto deň sa len ťažko dá niečo odmietnuť. Pristúpila k skrini a dlho si vyberala tú správnu dlhohrajúcu platňu. Konečne natrafila na Erica Claptona. Keď sa po spustení gramofónu z neho začal šíriť kvílivý zvuk gitary, začala tancovať. Pomaly rozkývala boky, rukami robila hada tak, ako to videla v akomsi filme, po jednom gombíku si rozopínala blúzku, potom sukňu, dala si dole pančušky, pritom sa točila a vlnila, až zostala len v podprsenke a v nohavičkách. Tanečným krokom prišla k Petrovi, otočila sa k nemu chrbtom a prehla sa tak, aby jej rozopol podprsenku. Potom sa od neho tanečnými krokmi opäť vzďaľovala. Krútila sa, vlnila, usmievala sa a pomaly, pomaly si dávala dole tangáče. Ešte dobre, pomyslela si pri tom, že som si ich dnes obliekla. Nakoniec zostala stáť pred nim holá. Zatlieskal jej, opäť im nalial do pohárov whisky a povedal, nech ďalej pred ním tancuje, lebo ho to veľmi vzrušuje. Už trochu pripitá ho tancom zvádzala, až neodolal a zobral si ju do postele. Jeho dávno stvrdnutý vták do nej nemilosrdne vnikol, a keďže už mal tak správne vypité, dlho sa nemohol odbaviť. Miška ho úpenlivo prosila, aby už prestal, ale on už bol v ráži a na jej nariekanie nedbal. Po dlhej chvíli sa konečne na jej bruško vystriekal a zvalil sa oddychujúc vedľa nej na bok. Keďže v predošlú noc toho veľa nenaspal, zadriemal. Keď sa vari po hodinke prebral zistil, že Miška odišla. Však oná zase príde, povedal si, prevrátil sa na druhý bok a spal až do večera. Potom išiel do kúpeľne, osprchoval sa, čosi si zajedol a vybral sa do nočnej Bratislavy. Noc predsa bola ešte mladá a sú aj iné baby ako Michaela.

Zavolal si taxík a vybral sa do Harley Davidson pubu. Keď tam stretol niekoľko kamarátov a oznámil im, že mu vydajú knižku, gratulácií aj pív bolo nekonečno. Nakoniec celá partia išla k nemu, kde si štyria chlapci podávali dve baby. Nadránom zaspali a ťahali to až do poludnia. Tentoraz, keď sa Peter zobudil, ešte všetci spali. Popozeral sa po byte. Všade je bordel ako v tanku, povedal si pre seba, aj keď nikdy v tanku nebol. Vtom si všimol, že vo vedľajšej izbe leží nahá Iveta. Neodolal. Rovno si ľahol na ňu, roztiahol jej nohy a kým sa spamätala, ešte raz ju, napriek jej protestom, poriadne pretiahol. Potom zobudil aj ostaných s tým, že je načase, aby vypadli.

„Hanka, ty tu zostaň,“ rozkazovačne jej povedal, „aby si mi pomohla dať byt do akého-takého poriadku.“

Vedel, že ho má rada a zatiaľ mu nikdy nič neodmietla.

„Áno, Peter, pomôžem ti, aj keď by som mala ísť do školy. Dnes mám povinné cviká z matiky, ale nejako sa vyhovorím.“

Keď všetci odišli, urobila najskôr poriadok v kuchyni, aby si mohli niečo zajesť. Rozhodla sa pre lečo z pohára, ktorý našla v chladničke. Potom, ako sa najedli, spravila pre obidvoch kávu. Peter popíjajúc životabudič pozeral sa na ňu, ako jej ide práca poriadne od ruky. Vtom dostal neodolateľnú myšlienku. Založí si upratovaciu firmu. Zoženie ešte pár vysokoškoláčok a skúsi podnikať. Potom si bude môcť vydávať toľko knižiek, koľko bude chcieť. Inokedy by jej veľkú pozornosť nevenoval, ale keďže v nej videl svoju prvú pracovnú silu, bol k nej mimoriadne milý.

„Hanka, vidím, že si šikovaná ako málokto. Vari za dve hodiny si navarila, poumývala všetky poháre, taniere, šálky a aj izby si dala do poriadku. Myslím, že by si si zaslúžila odmenu. Vyzleč sa.“

„Peter,“ ospravedlňovala sa, „inokedy by som si to s tebou rada rozdala, ale včera ste mi dali riadne do tela, a tak mám pre dnešok sexu dosť. No aby si nepovedal, keď chceš, tak ti ho rada vyfajčím.“

„Ok, dobrú fajku neodmietnem. Mám však s tebou iné plány. Teraz však poď, urob mi to a potom sa porozprávame.“

Hanka pochádzala zo stredného Slovenska z chudobnej horehronskej dedinky. Mala šťastie, že bola vynikajúca študentka. Skúšky bez veľkej námahy robila na prvý raz, a tak mala čas si privyrábať doučovaním matematiky, deskriptívy i ďalších stredoškolských aj vysokoškolských, väčšinou neobľúbených predmetov. Študovala totiž na Univerzite Komenského v Bratislave na Prírodovedeckej fakulte matematiku a fyziku. Nebola pekná, ale mala výbornú postavu, trojkové prsia, šikovný zadok a z obľúbených činností bol u nej sex na prvom mieste. Keďže chalani mali o ňu minimálny záujem, bola vďačná každému, kto ju riadne pretiahol, a medzi nich patril aj Peter. Stretol sa s ňou u Steina. Sedela sama pri stole a keďže ostatné stoly boli obsadené, prisadol si k nej. Keď sa dozvedel, že čakala na priateľa, ktorý ale neprišiel, objednal jej pivo, potom ešte dve a nakoniec ju pozval k sebe, čo na prekvapenie neodmietla. Bol mierne pripitý, a tak videl len jej peknú postavu a neveľmi peknú tvár, aj keď vyložene škaredá nebola. Doma vytiahol fľašku vína a po nejakých tých obligátnych rečiach jej povedal, aby sa vyzliekla.

„Vidím ťa prvýkrát v živote a mám sa pred tebou len tak vyzliecť? To si ako predstavuješ? A potom...“

„A potom,“ skočil jej do reči, „pôjdeme do postele a budeme sa milovať. Odpovedal som na tvoju otázku dobre?“

Pozrela na neho, na jeho peknú tvár a odzbrojujúci úsmev. Uvedomila si, že mu vyhovie vo všetkom, čo bude od nej chcieť. Okrem toho už dávno nemala chlapca, a ona sex milovala.

„Urobím, čo mi povieš, Peter,“ a na to sa začala vyzliekať.

Zostala u neho do rána. Odvtedy, keď niečo potreboval, len jej zavolal a ona mu vždy vo všetkom vyhovela. Preto aj teraz bez rozmýšľania zostala uňho, upratala mu a čakala, čo od nej bude žiadať.

„Napadlo ma, keď vidím, ako sa vieš v byte šikovne zvŕtať, že by som si zriadil upratovaciu firmu. Na intráku zoženieš ešte niekoľko dievčat, ktoré si potrebujú zarobiť a rozbehneme to. Ty by si bola moja zástupkyňa a dohliadala by si na dievčatá, aby robili tak ako treba. Ja budem zháňať objednávky a všetko potrebné okolo administratívy. Čo na to povieš?“

„Hm, znie to zaujímavo,“ zamyslela sa, „skúsiť to môžeme. Vieš, že pre teba urobím všetko.“

„Fajn. O tri dni príď ku mne a povieš mi, koľko dievčat si zohnala. Musí ich byť najmenej päť, ale keď ich bude viac, tým lepšie. Ak ich bude menej, tak dostaneš riadny výprask po holej. Je ti to jasné?“ dodal úplne vážne.

„Áno, Peter, budem sa snažiť. Uvidíš, že budeš so mnou spokojný.“

PODNIKATEĽ

Po odchode Hanky si zobral všetky svoje bankové výpisy, aby si spočítal, koľko peňazí vlastne má. Aj keď narátal stosedemnásťtisíc korún, teda viac, ako si myslel, nenadchlo ho to. Domyslel si, že keď si zaplatí vydanie knižky, od čoho už nemôže cúvnuť, a potom pozve priateľov na jej krst, tak mu zostane najviac tak do štyridsaťtisíc korún. Ak sa dá naozaj na podnikanie s upratovaním, tak bude musieť nakúpiť rozličné saponáty, prášky, handry a bohviečo ešte k tomu, vyplatiť baby skôr, ako prídu peniaze od klientov, no a ešte musí aj z niečo žiť. Zdá sa, že je to moja jediná možnosť, ako nechodiť po žobraní, pomyslel si. Pravda, na doterajší sladký život musím zabudnúť. Ak to nevyjde, tak... No, radšej si vypijem, lebo vždy je dosť času myslieť na zlé veci.

Na tretí deň netrpezlivo čakal na Hanku. Veril, že zoženie aspoň tých päť báb, ktoré jej prikázal. V duchu sa uspokojil aj s tromi, veď zatiaľ nemá pre nich žiadnu robotu, ale hlavne, aby nejaké boli. Potom dá veci do pohybu. Bol už na živnostenskom oddelení, kde si dal žiadosť o živnostenský list, účet v banke už má, dal si urobiť aj pečiatku, kde sa skvel názov budúcej firmy PRE VÁS VŠETKO, urobil si na počítači firemné papiere a teraz vyčkával, s čím príde jeho zástupkyňa. Konečne niekto zazvonil. Dala si nejako načas, pomyslel si v duchu a zastrájal sa, že ak nezohnala tých päť dievčat, ako jej povedal, tak ju naozaj poriadne vyplatí.

„Ahoj, Peter,“ pozdravila ho Hanka, „trošku meškám, ale doteraz som behala po intrákoch.“

„A koľko dievčat si zohnala?“ opýtal sa jej a medzitým ju pustil do bytu.

„Keď som povedala, že ešte len začíname, tak nikto nechcel ísť. Vraj, keď budeme zabehaní, tak nech potom prídem.“

„Teda koľko báb máš?“

„Peter, naozaj som robila, čo som mohla, ale viac sa nedalo. Záujem majú dve baby. Ešte dve mi povedali, aby som sa ohlásila o týždeň, že dovtedy o tom porozmýšľajú.“

„Vieš, čo som ti povedal, keď si odchádzala?“

„No áno, aby som zohnala päť dievčat.“

„A ešte?“

„Už si nepamätám. Však vieš, bolo to po tom fláme...“

„Tak ja ti to pripomeniem. Povedal som ti, že keď ich nebude päť, tak dostaneš poriadny výprask po holej. Už si pamätáš?“

„Ale Peter...“

„Buď ticho, poď sem a vyzleč sa. Keď šéf niečo povie, tak to platí ako zákon a všetci sa podľa toho musia riadiť. Inak sa firma rozsype. Choď do kuchyne a dones si varešku. Veľkosť nechám na teba.“

So slzami na krajíčku prišla aj s vareškou pred neho a zostala stáť.

„Vyzleč sa, nech to máš za sebou, a potom sa porozprávame.“

„Keďže je to prvýkrát, dostaneš len pätnásť rán, aj to nie veľmi silných. Len posledné tri budú viac bolieť. To pre výstrahu.“

Potom jej kázal ľahnúť si na posteľ, kde vykonal exekúciu trestu. Tak, ako jej povedal, posledné tri rany jej dal dosť silné, a to už nevydržala. Rozplakala sa. Na to ju obrátil na chrbát, začal sa s ňou maznať, až ju nakoniec poriadne pretiahol. Dostala krásny orgazmus a on vedel, že ho bude aj naďalej poslúchať.

„Hanka, teraz sa pôjdeme osprchovať a potom sa vážne porozprávame.“

„Áno, Peter, ako povieš. Vieš, ja som sa naozaj snažila.“

„Dobre, to už nechajme. Zatiaľ ste teda tri. Mne sa podarilo vybaviť upratovanie u vedľajšej susedky. Má dvojizbový byt a chce, aby ste jej umyli okná, dlážku, povysávali, umyli spotrebiče, vyleštili nábytok, jednoducho, aby sa celý byt, obrazne povedané, ligotal. Chce, aby to všetko bolo hotové najneskôr v piatok do pätnástej hodiny. Dnes je streda, tak na to máte dva dni. Myslím si, že sa to dá zvládnuť. Kedy tam nabehnete?“

„Zajtra ich asi nezoženiem, tak nám zostáva piatok. Tri baby – keď sa na to vrhneme, tak to za pár hodín zvládneme. Ešte mi povedz, čo za to dostaneme.“

„Dohodol som sa s ňou, že ak bude spokojná, zaplatí tisíc korún. Z toho mne pôjde päťsto, tebe dvesto a im po stopäťdesiat korún. Ok?“

„Dúfam, že na to pristanú.“

„Im ale nehovor, koľko sme za celú akciu dostali. Zbytočne by ich to mohlo dráždiť. Najťažšie je robotu nájsť, to ostatné sa dá už ľahko zariadiť. Nezabúdaj, že na konci roka budem musieť platiť dane a budem mať aj ďalšie výdavky. Sem-tam budem musieť niekoho pozvať na obed či večeru, potrebujem aj účtovníčku... Podnikať, to nie je len tak. “

X X X

V piatok ráno už o ôsmej hodine zazvonili na Petrov zvonček dievčatá, ktoré prišli upratovať dohodnutý susedkin byt. Už ich čakal. Nechcel, aby ho našli v posteli, pretože si zaumienil, že bude trvať na dochvíľnosti a na dodržiavaní toho, na čom sa dohodnú.

„Ahojte, baby!“ pozdravil ich prvý. „Vítam vás na palube! Ja som Peter. Som rád, že ste presné. Poďte ďalej.“

„Toto je Eva a jej kamarátka Dana,“ predstavila mu Hanka dievčatá.

„Hanka, ja idem susede povedať, že my sme už pripravení, takže ak chce, môžeme začať s upratovaním. Ty zatiaľ rozdaj babám potrebné veci a keď skončíte s prácou, tak potom prvú zákazku poriadne oslávime.“

Eva aj Dana bývali spolu na izbe na internáte v Mlynskej doline. Tretí rok študovali na Filozofickej fakulte UK v Bratislave angličtinu a taliančinu. Na Petrovo prekvapenie vyzerali dosť atraktívne a v duchu sa čudoval, že prijali takúto prácu. No tým lepšie, pomyslel si a už videl ako niektorú z nich, lepšie obidve, dostane do postele. Napadlo ho, že keď bude krstiť knižku, zídu sa mu aj ako hostesky. No, to nechám na neskoršie. V prvom rade musím rozbehnúť tento biznis. Potom sa uvidí, čo bude ďalej.

O pol deviatej dievčatá podľa pokynov pani domácej už umývali podlahu, leštili nábytok, utierali prach zo skríň, prali záclony... Trvalo im to o niečo dlhšie ako mysleli, ale približne o pol jednej poobede zahlásili: hotovo. Prišli za Petrom, aby skontroloval, či je všetko podľa susedkiných inštrukcií, a keď súhlasne pokýval hlavou, pobrali sa k nemu. Hanka deň predtým pripravila studené misy, kúpila zákusky a niekoľko fliaš Merlotu.

„Tak, baby,“ začal slávnostne Peter, „poďte si niečo zajesť. Oslavovať začneme až potom, keď na potvrdenie dobrej práce dostanem peniažky pekne na drevo.“

Čosi po druhej hodine, keď už netrpezlivo čakali na ocenenie ich práce, susedka konečne zazvonila. Peter jej išiel otvoriť a s napätím čakal na jej reakciu.

„Dobrý deň, Peter,“ začala oficiálne, „som s prácou dievčat veľmi spokojná. Tu máte dohodnutú sumu a určite sa na vás ešte obrátim. Urobím vám reklamu aj u mňa v robote. Dovidenia a veľa zdaru vo vašom podnikaní.“

„Moje milé krásavice,“ začal Peter slávnostne, „ďakujem vám za dobre odvedenú robotu.

Teraz, ako som sľúbil, to poriadne roztočíme. Myslím si, že na úvod nám šampanské padne dobre.“

Po vypití šampusu vytiahol Peter aj druhú fľašku a potom sa pustili do vína. Dievčatá boli už dosť pripité, keď Peter navrhol, aby si zahrali fľaškovú ruletu. Pozreli na seba a zdalo sa im, že trojnásobná prevahu im zabezpečí víťazstvo. Že by všetky tri boli skôr vyzlečené ako on sa im zdalo nepravdepodobné, aj keď, pravda, v rulete je všetko možné. Čo najpohodlnejšie sa usadili na koberci a hra začala.

Prvý roztočil fľašku Peter. Jej hrdlo ukázalo za veľkého smiechu práve naňho. Dal si dole košeľu a fľašku posunul Hanke, ktorá sedela po jeho pravici. Asi po dvadsiatich minútach hry mal Peter na sebe tielko a slipy. Hanka bola len v nohavičkách a aj dievčatá obdivne pozerali na jej krásne stojace trojkové prsia. Eva mala na sebe okrem podprsenky a nohavičiek ešte aj tričko. Najmenej šťastia mala Dana. Tá si práve po poslednom roztočení fľašky musela dať dole aj nohavičky. Zostala holá. Peter si ju zo záujmom obzeral. Páčila sa mu. Mala síce o niečo menšie prsia ako Hanka a nemala ani takú sošnú postavu, ale tváričku mala skutočne peknú, takže bola radosť sa na ňu pozerať. Hra však pokračovala ďalej. Zostali dvaja finalisti, Peter a Eva. Peter mal na sebe už len slipy, pričom Eva mala na sebe ešte podprsenku a nohavičky. Hra vrcholila. Babám sa nechcelo veriť, že by nakoniec vyhral on, a tak určoval, kto čo bude robiť, aby dostali svoje veci naspäť. Ich predpoklad, že to nemôže vyhrať, im nakoniec vyšiel, aj keď tesne. Eva mala na sebe už len nohavičky, keď sa konečne fľaška zastavila pred Petrom a za víťazoslávneho pokriku všetkých troch dievčat si musel vyzliecť aj posledný kus odevu.

„Tak, panstvo,“ ujala sa slova Eva, „teraz idem na vec. Zatváram si oči a ťahám prvú zálohu. Čia je táto vec? Tvoja, Danka? Tak skôr ju nedostaneš, kým Petrovi nedáš ocucať svoj pravý prsník,“ dodala opitým hlasom a za súhlasného smiechu ostatných hráčok.

„Á, tieto slipy patria Petrovi. Na to sa nemusím pýtať. No, čo vymyslíme pre neho?“ spýtala sa ostaných dievčat. „Už to mám,“ pokračovala, „nech si ho postaví, aby sme videli, aký ho má veľký.“

To už dievčatá boli riadne opité. Veď spolu vypili dva šampusy a štyri prázdne fľašky Merlotu sa váľali po zemi. Peter pomaly vstal, keď v tom Eva zvolala:

„Majiteľka tejto podprsenky, ktorú držím v ruke, mu pri tom pomôže, aby to nemal také ťažké.“

Podprsenka patrila Danke. Tá za skandovaného pokriku dávaj, dávaj pristúpila k Petrovi, opatrne mu chytila visiaceho vtáka a začala ho hladkať. Netrvalo to dlho a o chvíľu mu z neho urobila kord, ktorý sa hrdo týčil do boja. Keď Eva držiac opäť niektorú z Dankiných vecí jej kázala, aby ho Petrovi vyfajčila, bolo po hre. Odmietla. Predsa len, aj keď bola značne opitá, ešte mala v sebe akúsi prirodzenú brzdu. Peter dievčatá vyplatil, a aj keď nerád, vyprevadil ich z bytu na internát.

Hanka zostala uňho. Vedel, že čaká na sex. Bohvieakú chuť na ňu nemám, pomyslel si, veď ju môžem mať, kedy chcem. No aby nepovedala, tak ju pretiahnem, ale nebude to len tak. Niečo na ňu musím vymyslieť, nech sa pri tom aj trochu pobavím.

„Hanka, chceš sa milovať?“

„Peter, vieš, že ťa mám rada a túžim po tebe.“

„Dobre, tak nech je pri tom trochu aj zábava, urobíme si malú stávku. Ty budeš na mne jazdiť, a keď ma do piatich minút neurobíš, tak dostaneš dvadsaťpäť rán po zadku. Potom nasadneš opäť na koníka, za tých istých podmienok. Ak to ani potom nezvládneš, tak sa staneš mojou subkou. Súhlasíš?“

„Čo si pod tým predstavuješ?

„Budeš ma vo všetkom poslúchať, a keď niečo neurobíš tak, ako som prikázal, potrestám ťa. Tento vzťah bude trvať dovtedy, kým ťa od neho neoslobodím. Súhlasíš?“

„Tak to sa neboj, že ťa do piatich minút neurobím. Poďme na vec, už som poriadne nadržaná.“

Peter si zobral do ruky hodinky a ľahol si na chrbát do postele. Hanka stála vedľa nej, a keď zvolal štart, vrhla sa naňho. Kým mu ho postavila a nasadla si naň, ubehlo vari dvadsať sekúnd. Potom začala zúrivo prirážať, točiť panvou, zakláňať sa dozadu, dopredu, ale päťminútový limit vzhľadom na to, že Peter bol dosť opitý, nestihla.

„Prvé kolo si nezvládla,“ víťazoslávne zahlásil Peter, „tak dones varešku, nech ťa za to potrestám.“

Hanka neochotne išla do kuchyne, pričom bola ešte riadne vzrušená. V najlepšom musela prestať, a teraz dostane poriadnu bitku. Ľahla si na posteľ a začala odpočítavať rany. S údivom zistila, že v podbrušku začína cítiť rozkoš. Pri posledných troch úderoch dostala silný orgazmus.

„Ale, ale, tak Hanka je masochistka. Tak to ako subka budeš spokojná. Chceš ešte druhé kolo?“

„Áno. Neviem, čo sa to so mnou porobilo. Musím si len trochu oddýchnuť. Som z toho hotová.“

Druhé kolo opäť nedopadlo pre Hanku dobre, ale prikázal jej, aby jazdila na ňom dovtedy, kým sa neodbaví.

„Tak, odteraz si moja subka a budeš ma bezpodmienečne poslúchať, nech ti prikážem hocičo. Keď budeme sami, tak ma budeš oslovovať len môj pane. Je ti to jasné?“

„Áno, Peter.“

„Teraz som ti povedal, ako ma máš oslovovať, a ty ma nepočúvaš. Musím ťa za to potrestať, aby si si to dobre zapamätala. Poď sem, zohni sa a odpočítaj si desať rán.“

Po poslednej rane sa rozplakala. Zadok mala ako v ohni už po predchádzajúce bitke a teraz ju doslova pálil. Peter išiel do kúpeľne, doniesol krém a opatrne jej natrel horiace zadné polovičky. Potom jej utrel slzy s dovetkom, že ho musí vždy pozorne počúvať a potom bude všetko v poriadku. Oddane sa na neho pozrela a v jej očiach sa zračila vďačnosť za to, že jej pán odpustil.

X X X

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Titulná strana

Poďakovanie

Motto

I. ČASŤ: BOHÉMSKY ŽIVOT

PODNIKATEĽ

CALL GIRLS

PRVÉ NEPRÍJEMNOSTI

PROFESIONÁL

CESTA ZA MREŽE

V BASE

NA SLOBODE

V AKCII

II. ČASŤ: PODPLUKOVNÍK PEJBL NA SCÉNE

III. ČASŤ: TROP