J.PETOVSKY

NO A ČO

Ukážka z elektronickej knihy

DIZAJN OBÁLKY

Jakub Špánik

Wolf Town Tattoo Collective

wolftown.eu

978-80-974074-0-7

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2022

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

____________

PROLÓG

Nachádzame sa tam, kde sa to všetko začalo, kde za minútu prejde milión myšlienok, tam, kde viac horí než planie, tam, kde všetko dáva zmysel, určuje úmysel a snaží sa dedukovať tú správnu tóninu pre kroky bohvie kam. Bohvie kam v meste, kde morálne hodnoty strácajú nádej, večer počujeme tlkot sŕdc ako bicie na rockovom koncerte a cez deň zívajú prázdnotou...

____________

1. KAPITOLA

Utekám, či lietam? Sirény tlmene húkali a s každým jedným zatvorením očí akoby sa rozmazával pohľad na červené blikajúce svetlo. Z ničoho nič preklik a sleduje svoje telo bežiace nahé medzi piesčitými úlomkami niečoho, čo kedysi človek nazýval mestom. Necítil sa, ale zároveň všetko navôkol bolo jeho mysli také povedomé. Sucho v krku hnalo každý jeho krok len k jednému: Voda, čokoľvek živé, akoby v nedohľadne a jeho kroky sa len akousi zotrvačnosťou adrenalínu snažia nájsť posledný prameň základov stvorenia...

* * *

S panickým nádychom zdvihol hlavu z už ľahko zapáchajúcej podušky poznajúcej snáď všetky tajomstvá drinkov, ktoré dokázal do seba naliať počas víkendu. Sadol si, pozrel medzi prsty a s hlbokým nádychom vydal zo seba zaúpenie.

Hank: „Fuuu, tak toto je teda fakt sila!“ Pochopil, že koniec dnešného dňa po náročnom piatku a sobote bude pre neho vykúpením. Vstal, ale opäť, akoby dostal facku, padol do späť postele. Toto dnes nedám.

Ego, v posledných rokoch dramatický veliteľ: Ále, čo by si nedal. Ty dáš všetko, kamarát.

Hlava rozložená na puzzle: Pomóóc... Kedy konečne prestaneš vyhadzovať istič? Zvládnem veľa, vytrénoval si ma, ale trochu triezvosti by nezaškodilo!

Penis len laxne oblepujúci Hankov členok: Chlapci, u mňa dobre. Víkend, ako sa patrí!

S flegmatickým pohľadom sa pretočil a zadriemal. Bolo to len zopár minút, ale pre Hanka úľava storočia. Náhle zajačal bytový zvonček a jeho hlava sa zmenila na budík a izba na veľké stereo. Opäť vstal, chôdzou podguráženého maníka rútiaceho sa o štvrtej ráno hlava-nehlava uľaviť si na toaletu došiel ku komunikátoru a zdvihol slúchadlo.

Hank: „Keď si poštár, utekaj, keď sused, sťahuj sa!... Tak kto je tam?“

Zdola sa ozval mocný „tímový“ smiech jeho kamarátov, s ktorými sa ťahá už od doby vysedávania na pohovoroch u riaditeľky školy. Bola to nerozlučná štvorka absolútne odlišných, ale zároveň k sebe veľmi dobre zapadajúcich chlapcov valiacich sa životom na zvláštnej, ale odvážnej vlne. Mike, vyšší, sympatický mladík s potmehúdskym úsmevom, ako to už mal vo zvyku, automaticky reagoval s prednastaveným humorom.

Mike: „Tu sú tvoji podráždení susedia, ktorých pravidelne cez víkendy rušíš svojou tridsaťsekundovou pikantnou vložkou o piatej ráno, keď si dovedieš k sebe z párty dievča, ktoré už ledva stálo na nohách, ale zľutovalo sa nad tebou a rozhodlo sa, že ti spraví Vianoce a pôjde s tebou. Ale poštár je hneď za rohom, platí tvojej mamči potajomky výživné na svojho zaostalého syna.“

Mike zakončil sarkasticky a Hank takmer nezadržal smiech, ale v mene vlastnej hrdosti odvetil rovnakou zbraňou.

Hank: „Mike, ty si asi ešte stále taký rozbitý po víkende, že si si aj pomýlil vlastnú mamu s tou mojou. A nerozumiem prečo, keďže moja ešte stále vidí a má všetky zuby.“

Mike: „Dobre, dobre, no zas odtiaľ potiaľ. Pod radšej dole.“

Hank: „Niečo na seba hodím a dôjdem. Alebo ma počkajte v café, o chvíľu som tam.“

Vedel, že práve teraz ísť podeliť sa o svoje dojímavé príbehy z víkendu, prezradiť pár nových kačíc z ulice a vypočuť si ďalšie, to nie je práve to, po čom túži, ale bol to predsa len zvyk. A tak si užil rýchlu sprchu a hodil na seba nejaké ešte ako-tak čisté veci. Zúfalým pohľadom pozrel na kopu špinavej bielizne pohodenej v kúpeľni vedľa práčky.

Hank: „Tak, vecičky, bol by som veľmi rád, keby ste, keď sa vrátim, boli vyprané, vyžehlené a voňavé. Cez víkend sa pôjde na lov, lebo táto samota a naťahovanie sa s bludičkami nikam nevedú.“

Otvoril dvere a ráznym krokom vyrazil do nového dňa. Veril, tak ako každý deň, že sa stane niečo, čo príde a prinesie mu do života ten správny lesk. A tak sa usmial na rozčarovanú oblohu.

Duša: Pustíš ma k životu? Mohol by si, čakám už tak dlho, a stále nič!

Hank: Kto si? Ten hlas bol známy, pocit z neho čistý, ale akoby zabudnutý.

Ego: No poď, rozjímať budeš inokedy.

Hank rázne vyšiel na ulicu a kráčal, akoby ho nič nemohlo zastaviť. V diaľke zazrel Regens café, kde sa každý pondelok stretávali. Zastal pred dverami, vytiahol z nohavíc striebornú tabatierku, vybral cigu, zapálil si a sebavedomým krokom vstúpil dovnútra.

Hank: „No čo, chlapci, kde sme to prestali?“

Čašníčka: „Mladý muž, neviem, kde ste prestali vy, ale vo vnútri sa nefajčí, tak buď necháte tú cigaretu v popolníku pred vchodom, alebo sa tam necháte aj s ňou.“

Ego: Tá si pýta, kamarát.

Hankovo zdvihnuté obočie naznačilo chemický posun testosterónu smerom k akcii. Letmý šmah rukou trafil cigaretu rovno do popolníka, pohľad na ňu, pomalé kroky, zatiaľ čo hlava už generuje tie správne slová.

Hank: Mám rád, keď sa žena pokúša o autoritu.

Ego: Jasné. A ešte radšej máš, keď jej tú autoritu prevalcuješ, však?

Hank spomalil do módu leňochod a s úsmevom, hľadiac z bezprostrednej vzdialenosti priamo do očí, vypustil blbofrázu: „Hank. Sa ti páčim. A ty mne?“

Čašníčka s odstupom a zadržaným úsmevom: „Ty si teda veríš, kamoško.“

Robert, zavalitý malý chlapík pôsobiaci tichým dojmom vyhŕkol: „No sadaj, casanova, došiel si v pravej chvíli. Akurát riešime ten tvoj nový objav zo soboty, čo si sa s ňou vytratil netradične bez ohlásenia. Čo to bolo?“

Hank sa s potmehúdskym úsmevom pripojil ku kamarátom. „Čo? Ktorá? Nechápem.“

Robert: „Ale no, nehraj formu... V jednej chvíli zábava v plnom prúde a ty zrazu bez ohlásenia zmizneš v dave a za ruku ťaháš desaťpromilovú kráľovnú!“

Hank: „Ja ju, či ona mňa? Robert, mal by si ísť k očnej.“

Robert: „Jasné, kedy si ty vlastne niekoho balil...“

Hank: „Veď to, Kriste, žiaden lov, žiadna zábava.“

Mike: „Aspoň stála za to?“

Hank: „Ale nič, chlapci, ako obvykle. Ďalšia bludička. A jediné, čím prispela k obohateniu môjho života, bolo ručanie počas celého toho trápneho aktu. Vieš, ako ja hovorím, čistý trojskok. Jeden z klubu ku mne, jeden na mne a posledný, keď som sa na ňu pozrel a uvedomil si, že toto dievča musí veľmi rýchlo opustiť moju svätyňu. A tak jej vravím: Dievča, svoje som si splnil, ty tiež, a teraz šup-šup domov.“

Robert: „Hank, ako môžeš nazývať tú tvoju maštaľ svätyňou? Veď ti cez ňu prešlo viac kráv než farmárke v kravíne za celý život!“

Hank: „Však to, chlapci... Nejako si uvedomujem, že to už nie je to pravé.“

Do debaty sa zapojil aj Tike, najlepší Hankov kamarát, respektíve človek, ktorý vie o Hankovi pomaly viac než on sám. „Viete, ako ja hovorím, kvalita nie je to isté čo kvantita.“

Mike: „Ale musíš si uvedomiť, že kým sa dopracuješ ku kvalite, mal by si začať s kvantitou, Tike. Aspoň by si tvoja ctená pravačka mohla konečne dopriať trochu oddychu.“ Tikova tvár sčervenela a okolo stola zaburácal hlasný smiech.

Hank: „No dobre, a čo vy? Ako ste dopadli? Mal niekto nejaký úspech?“

Robert: „Všetci sme boli vybavení. Ale ty si mal to šťastie, že si narazil pri bare na tú bloncku a vypotil si všetko, čo si vypil.“

Hank sa len usmial: „To ako vážne sa naozaj nič svetoborné nestalo?“

Robert: „Čoby. Ale Mike sa ti určite pochváli aj sám.“

Hank: „No čo, Mike, snáď ma nenecháš v napätí! O čo som prišiel?“

Mike: „Ehm, pamätáš sa na Emily?“

Hank: „Emily... počkaj, moja Emily? Moju bývalku Emily myslíš?“ Vystrúhal kyslú tvár.

Tike: „Ja som ti hovoril, Mike, že toto nie je najlepší nápad!“

Hank: „No počkaj, počkaj, čo s ňou? A čo nebol najlepší nápad? Mike, hovor!“

Mike: „No, Hank... poď asi na chvíľu von. Mal by som ti niečo povedať.“

Hank: „Ale však pokojne hovor. Sme všetci kamoši, nemusíme nič riešiť medzi štyrmi očami.“

Mike: „No, ono sa to stalo nejako takto. Emily stála sama pri bare a videla ťa, ako odchádzaš s tou tvojou bludičkou. Evidentne ostala smutná, tak som si myslel, že ju nejako rozveselím a šiel som za ňou... Pokojne, Hank, o nič nešlo. Došiel som k nej a začali sme trošku debatiť. A ona, že potrebuje niečo na pitie.“

Hank: „To ako z tej debatky si zmyslela, že sa potrebuje z ničoho nič rozbiť na bomby, mi chceš povedať? Čo si jej, ty debil, prosím ťa, nakvákal?“

Tike: „Hank, nerieš, veď vieš, aký je Mike, keď si vypije. Opäť chytil tú svoju úprimnú, opustenú náladu.“

Hank: „Aha. Čiže ty si sa opustil pri žene, čo opustila asi všetky morálne a prirodzené hodnoty, ktoré poznám. Si ty normálny?! Čiže ak to chápem správne: Slovo dalo slovo a ty si jej skočil opäť na ďalšiu z jej hier, na aké som tak rád skákal ja, však Mike? Ty si asi fakt debil.“

Mike: „No asi tak nejako.“

Hank: „A kde? U nej či u teba?“

Z Roberta nechtiac vybehlo: „Na hajzli!“ Potom sa spamätal a zarazene dodal: „Fuuu, to som asi povedal nahlas...“

Mike uprel priamy pohľad na Hanka a čakal, čo sa bude diať.

Hank: „Takže, ak to mám správne chápať, tá svetoborná vec, čo sa stala, je, že ty si sa opustil pri bare pri tom, ako sa moja bývalá opustila z toho, že ja som si šiel pichnúť domov... To je skvelé, ale to, že tá kurva ma počas celého nášho vzťahu podvádzala všade, kde práve bola, a dokonca všetci z môjho okolia vedeli, že so mnou trávi chvíle len vďaka môjmu účtu a bytu v centre, je akože úplne v poriadku?“

Mike: „Hank?“

Hank: „Áno?“

Mike: „Možno sme si v niečom podobní, kamarát, ale nikto, kto si je vedomý toho, čo má, si nepotrebuje tak často opakovať, čo má, ako ty.“

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

PROLÓG

1. KAPITOLA