Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Zuzana Pospíšilová

Hedvika a Andělín

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5581. publikaci

Ilustrace Drahomír Trsťan

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská

Sazba a zlom Antonín Plicka

Zpracování obálky Antonín Plicka

Počet stran 72

Vydání 1., 2014

Vytiskla tiskárna FINIDR s.r.o. Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2014

Cover Illustration © Drahomír Trsťan

ISBN 978-80-247-5242-6

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-9333-7 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-9334-4 (ve formátu EPUB)

Předmluva

Někdy se zdá, že napravit lidskou špatnost není v lidských silách. Naštěstí existují andělé. Nevěříte? Seznamte se s Andělínem…

První den ve škole

Skončily prázdniny a začal další školní rok. Starší děti už věděly, jak to ve škole chodí. Dobře znaly své spolužáky a měly mezi nimi kamarády. V první třídě to ale bylo úplně jiné.

Také Hedvika šla dnes do školy poprvé. Měla velkou aktovku a ještě větší strach. Nikoho neznala, a tak si sedla do prázdné lavice a čekala, co se bude dít.

Postupně přicházely další děti. Kluci i holky. Během chvilky se třída zaplnila a hned nato se celou budovou nesl řinčivý zvuk školního zvonku. Po něm vešla do třídy paní učitelka. Byla krásná a hezky se usmívala. To Hedviku uklidnilo.

„Milé děti, vítám vás u nás ve škole,“ řekla medovým hlasem a Hedvika na ní mohla oči nechat. „Od této chvíle jsou z vás školáci, a proto budete mít také povinnosti. Budeme spolu pracovat na tom, abyste se naučili číst, psát a počítat.“

„Nuda!“ ozvalo se z poslední lavice.

Paní učitelku to nevyvedlo z míry. „Nemusíte se bát. Budu se snažit, abyste se nikdy nenudili.“ Potom paní učitelka vyzvala děti, ať si sednou vzadu na koberec. Začalo seznamování. Každý měl za úkol říci, jak se jmenuje a co rád dělá. Když přišla na řadu Hedvika, představila se a řekla, že ráda jezdí na kolečkových bruslích a ráda plete.

„Ona je popleta!“ vykřikl pobaveně jeden kluk. Ten stejný, který prohlašoval, že učení je nuda. Ostatní děti se okamžitě začaly smát.

„Eriku!“ napomenula ho přísně paní učitelka, která už věděla, jak se jmenuje.

Hedvice bylo do pláče, ale snažila se slzičky nepustit z očí ven.

„Na tom přece není nic k smíchu. Kdo z vás tady umí plést?“ zeptala se dětí ve třídě. Nikdo se nepřihlásil. „Vidíte to. Hedvika umí něco víc než ostatní a za to bychom ji měli pochválit, a ne se jí posmívat.“

Děti ve třídě slova paní učitelky pochopily, až na Erika.

Dárek od paní učitelky

Další dny čekala děti těžká práce. Učily se poznávat písmenka, trénovaly jejich psaní a také začínaly s počítáním. Paní učitelka opravdu dodržela, co slíbila. V hodinách se děti nenudily. Měla pro ně připravené soutěže, hry a báječné odměny. Hedvice by se ve škole líbilo. Jen kdyby ji o přestávkách nezlobil Erik Hrubý.

Jednou do ní strčil zrovna ve chvíli, kdy se chtěla napít. Pomerančový džus neskončil v žaludku, ale na sukýnce. Hedvika se snažila skvrnu vyčistit papírovým kapesníčkem, ale moc to nešlo. Erik se místo omluvy začal opět posmívat: „Počuraná Hedvika!“

Teď už to Hedvika nevydržela a rozplakala se. Některé spolužačky a spolužáci se ji snažili utěšovat, jiní se přidali na Erikovu stranu.

„Kde je Hedvika?“ zeptala se paní učitelka starostlivě, když začala další hodina.

„Erik ji polil a pak se jí posmíval,“ hlásila paní učitelce Anička.

„Žalobníčku, nežaluj!“ vykřikl Erik, ale paní učitelka ho zpražila přísným pohledem. Pak si vzpomněla na Hedviku a vydala se ji hledat. Byla na dívčí toaletě.

„Utři si slzičky,“ řekla paní učitelka a pohladila Hedviku po vlasech. „Erik je opravdový darebák. Takových je jen málo. Nesmíme se ho bát. Ani ty, ani já.“

Hedvika na paní učitelku zvědavě pohlédla. Nikdy ji nenapadlo, že by se mohla někoho bát.

„Víš co? Dám ti andílka, který tě před Erikem ochrání.“

„Andílka?“ nechápala Hedvika.

Paní učitelka se usmála, lehce přikývla a pak zavedla Hedviku do svého kabinetu. Ve skleněné vitrínce leželi, seděli nebo stáli všelijací andílci. Velcí, malí, baculatí i hubení. Měli ale něco společného. Všichni se mile usmívali. Hedvika se při pohledu do vitríny nevědomky začala taky usmívat. „Ti jsou krásní,“ vydechla užasle.

„Jednoho si vyber,“ vybídla ji paní učitelka. „Bude ti pomáhat, aby ses nikoho nemusela bát.“

Hedvika paní učitelce uvěřila a vybrala si toho, který se jí líbil ze všech nejvíc.

Konec ukázky

Table of Contents

Předmluva

První den ve škole

Dárek od paní učitelky