Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Doc. PhDr. Ing. Jan Urban, CSc.

Ekonomie bez mýtů a iluzí

Co říká pravice a levice a jak je to doopravdy

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5707. publikaci

Odpovědný redaktor Mgr. Petr Mušálek

Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková

Počet stran 208

První vydání, Praha 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Publikace vznikla v rámci výzkumného záměru Univerzity Karlovy v Praze,

Právnické fakulty „PRVOUK 04“

© Grada Publishing, a.s., 2014

Ilustrace © Miroslav Kemel, 2014

Cover Design © Eva Hradiláková, 2014

ISBN 978-80-247-4132-1

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořila Eva Hradiláková

ISBN 978-80-247-9580-5 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-9581-2 (ve formátu EPUB)

O autorovi

Doc. PhDr. Ing. Jan Urban, CSc.

Absolvent Vysoké školy ekonomické v Praze a Filozofické fakulty Univerzity Karlovy, působil v Akademii věd, dále též jako šéfredaktor časopisu Ekonom, poradce v několika mezinárodních firmách, vedoucí katedry národního hospodářství na Právnické fakultě Univerzity Karlovy. Věnuje se institucionální ekonomii, veřejné politice a ekonomii regulace i interdisciplinárním ekonomickým oblastem na pomezí ekonomie, práva, sociologie, psychologie a teorie organizačního chování.

Úvodem

Mark Twain kdysi poznamenal, že pokud někteří lidé některé věci nevědí, nemusí to být tak nebezpečné, jako když se mylně domnívají, že je znají. I když tím velmi pravděpodobně neměl na mysli rozhodování politiků o ekonomických záležitostech či způsob, jakým je vysvětlují, jeho konstatování je v tomto smyslu přiléhavé. Totéž se týká mnohdy toho, jak ekonomické či finanční události vysvětlují či jak o nich informují média. A to přesto, že poptávka veřejnosti po těchto informacích je velmi pravděpodobně vyšší než kdykoli v minulosti.

Nemáme zde na mysli informace o „tvrdých“ faktech ekonomického života, tedy ukazatelích míry ekonomického růstu, nezaměstnanosti, výši úrokových sazeb nebo burzovních indexů, ale vysvětlování toho, jak moderní ekonomika skutečně funguje, jak na ni působí určité vládní zásady a proč tomu tak je.

Ekonomické rozbory, vysvětlení či doporučení, jimiž média i politikové veřejnost zahrnují, vycházejí velmi často z ustálených ekonomických klišé či mýtů. Mnohdy k jejich šíření přispívají i ekonomové, kteří předstírají, že principy, o něž se ekonomie opírá, jsou zcela nesporné a platné vždy a všude. Když britská královna navštívila na podzim roku 2008 London School of Economics, jedno z předních ekonomických vysokoškolských pracovišť, položila přítomným profesorům jednoduchou otázku, proč si nikdo z nich ani dalších odborníků nevšiml příznaků nadcházející finanční krize. Jeden z profesorů jí tuto skutečnost příznačně vysvětlil tím, že se všichni opírali o názory ostatních a věřili, že jsou správné (což královna komentovala slovy „it is awful“).

Toto vysvětlení však ukazuje, proč se určitým názorům mnohdy daří získávat respekt a stávat se téměř nerozlučnou součástí veřejné ekonomické argumentace, aniž by se zakládaly na skutečnosti. K jejich věrohodnosti či tomu, že nevyvolávají žádné otazníky, stačí jejich časté opakování. Někdy i přes to, že špatné ekonomické zprávy vydávají za dobré a naopak.

Příkladů lze najít řadu. Prohlásí-li vláda, že se cestou k prosperitě stane zvýšení vládních výdajů (od něhož si slibuje zvýšení zaměstnanosti), zní to nesporně lépe, než kdyby prohlásila, že nás k blahobytu přivede zvýšení daní či veřejných dluhů, které je jeho nevyhnutelným důsledkem. Snížení spotřebitelské i investiční poptávky, jež zvýšení daní vyvolá, může v dané situaci dokonce znamenat, že zaměstnanost ve skutečnosti nevzroste, ale klesne.

Slyšíme-li od jiného představitele, že k oživení naší ekonomiky přispívá devalvace měny, jež posílí náš export, zní to jistě lépe, než kdyby přislíbil, že se k vyšší životní úrovni dostaneme podporou inflace, poklesem reálné hodnoty úspor (kterou tato devalvace vyvolá) a tím, že k zajištění stejného objemu dovozů budeme do zahraničí více vyvážet. Ani zastánci nutnosti posílit export většinou nedodávají (a možná si ani neuvědomují), že jediným smyslem (a z dlouhodobého hlediska i předpokladem) zvýšení exportu je zvýšení dovozu.

Přesvědčivě může na prvý pohled vyznívat i konstatování, že cestou k oživení spotřebitelské poptávky, a tím i ekonomiky, je zvýšení minimálních mezd. „Přesvědčivost“ tohoto konstatování je však podmíněna tím, že si neuvědomíme, že zvýšení minimálních mezd znamená růst výrobních nákladů, které na růst produkce působí zcela opačně.

Výše uvedené návrhy a doporučení nemusí být vždy špatné. Problémem je, že s sebou vždy nesou i vedlejší účinky. Jejich objektivní hodnocení proto vyžaduje si jejich přímé a nepřímé dopady uvědomovat a vzájemně je porovnávat. O jejich vedlejších či opožděných účincích však představitelé, kteří je předkládají, většinou mlčí. Cílem jejich zjednodušujících a často i záměrně zkreslených vyjádření je podporovat určité zájmy či politické pozice, někdy však i jen ospravedlnit neodolatelnou touhu politiků „šťourat“ se v ekonomice (a připisovat si za to body).

Ekonomické iluze vznikají však někdy i na základě chybně interpretovaných osobních ekonomických zkušeností. Často jsou výsledkem snahy hledat jednoduchá vysvětlení složitých problémů. Jednoduchá, přesto však nesprávná vysvětlení mohou vypadat přesvědčivě a být v souladu s intuicí. Mnohdy však slouží jako živná půda pro iluze vytvářené záměrně.

Ekonomie bez mýtů a iluzí se zabývá nejčastějšími mýty či předsudky, jimiž je ekonomie zaplavena, a to bez ohledu na politickou provenienci jejich vzniku. Zahrnuje typické mýty každodenního ekonomického života, iluze, které udržuje a rozšiřuje pravice, i mýty, jimiž opájí sebe i druhé levice. Její snahou je odkrýt hlavní ekonomické mýty, jež se staly součástí veřejného života, a přispět k hlubšímu porozumění tržního systému.

1. Ekonomické mýty a iluze

Co jsou ekonomické mýty a iluze? Jde, jednoduše řečeno, o argumenty či představy, které na základě správných faktů či realistických pozorování docházejí k nesprávným závěrům. Na rozdíl od zjevných argumentačních či faktografických chyb znějí na prvý pohled často velmi přesvědčivě.

Hlavním důvodem, proč jsou mýty a iluze v ekonomii (ale i některých dalších oborech) rozšířeny, je, že někteří lidé nevnímají – či nechtějí vnímat – přirozenou složitost jevů. Ignorují fakt, že jednotlivé jevy spolu vzájemně souvisejí, zapomínají na to, že lidé i firmy své chování pod vlivem vnějších okolností mění, přehlížejí skutečnost, že některé ekonomické veličiny (např. výroba a spotřeba, dovoz a vývoz apod.) jsou jen vzájemně odvrácenými stranami téže mince (když ne okamžitě, tak z dlouhodobějšího hlediska). Chybné závěry a interpretace pramení i z neopodstatněného zobecnění určitých jevů, opomíjení širších či dlouhodobějších důsledků některých ekonomických kroků či neschopnosti vidět tyto jevy v širším měřítku.

Závěry týkající se složitých systémů, k nimž ekonomika patří, většinou nelze provádět jen na základě osobních či dílčích zkušeností. A to bez ohledu na to, že jsme ekonomikou po celý život obklopeni takřka na každém kroku. Zkušenosti, které získáváme jako spotřebitelé, výrobci, zaměstnanci, manažeři apod., jsou pro pochopení ekonomických principů nesporně důležité. Pro porozumění, jak ekonomika funguje jako celek, nemají však často o moc větší význam než zkušenosti letového pasažéra pro pochopení principů aerodynamiky.

Kouzlo amatérské ekonomie

Ekonomie má tak vedle své „seriózní“ podoby i podobu amatérskou, označovanou někdy jako „udělej si sám“. Jejím názorům občas propadají i osoby, které jinak v ekonomice amatéry rozhodně nejsou, např. podnikoví manažeři či podnikatelé.

John Maynard Keynes, pravděpodobně nejvlivnější ekonom všech dob, se domníval, že většina rozšířených ekonomických mýtů souvisí se sklonem propadat vlivu určité ideologie. Jak před lety poznamenal: „I lidé praxe, kteří jsou o sobě přesvědčeni, že jsou vůči jakýmkoli ideologickým vlivům zcela imunní, jsou ve skutečnosti často v zajetí názorů nějakého dávno zapomenutého ekonoma.“ (38) Často tomu tak je, celkově se však Keynes v této věci velmi pravděpodobně mýlil. Ekonomické iluze, jimiž se „lidé praxe“, často i tvůrci hospodářské politiky či legislativy, řídí, se velmi často o žádnou současnou ani minulou ekonomickou teorii neopírají. Nesprávné představy, jimiž se řídí, jsou totiž většinou spontánní a svou povahou „intuitivní“.

Většina z těchto představ je nadčasových a neřídí se národními hranicemi: lze se s nimi setkat všude na světě. Jsou „ekonomií každodenního života“ opírající se o nesprávně interpretované praktické osobní zkušenosti, často však i o nesprávně vysvětlená širší ekonomická fakta.

Pro příklady tvrzení amatérské ekonomie není třeba chodit daleko. K jejím rozšířeným představám patří, že:

- • trh je nositelem anarchie a nespravedlnosti;

- • výrobu důležitých produktů by měly zajišťovat nebo koordinovat vlády;

- • státy by měly usilovat o vyšší ekonomickou soběstačnost;

- • zemím by prospělo, pokud by více vyvážely a méně dovážely, vlády by proto měly podporovat domácí výrobu a export a lidé by měli ekonomiku podporovat kupováním produktů domácí či lokální ekonomiky;

- • suroviny je lepší zpracovávat doma než vyvážet;

- • nové technologie ničí pracovní místa;

- • přistěhovalci ze zahraničí berou místa domácím pracovníkům, odchody pracovníků do důchodu vytvářejí pracovní místa pro mladší;

- • veřejné výdaje zvyšují zaměstnanost;

- • podnikům prospívají nižší úrokové sazby či dotace podporující jejich konkurenceschopnost;

- • průmysl je pro ekonomiku důležitější než služby, základem národní ekonomiky je materiální výroba;

- • předměty mají svou „vnitřní“, spravedlivou cenu;

- • na obchodu vždy jedna strana vydělává více než druhá;

- • bohatství vyspělých zemí je založeno na vykořisťování zemí třetího světa;

- • jednotlivci či organizace působící jako zprostředkovatelé jsou paraziti apod.

Častá je i představa, že rozhodnutí činěná trhem jsou ve skutečnosti rozhodnutími osob stojících v jeho pozadí, že trh ve skutečnosti funguje jako firma, v níž všechna základní rozhodnutí činí její vedení, že vlády svým přerozdělováním vytvářejí bohatství apod.

Osoby tyto či podobné soudy pronášející by se velmi pravděpodobně zdráhaly činit podobně kategorická a generalizující prohlášení v jiných složitých oblastech, např. v kvantové fyzice nebo neurochirurgii. Jedním z důvodů je, že amatérská ekonomie má svou přirozenou přitažlivost: její závěry či doporučení se jeví jako intuitivně správné. A naopak, konstatování, která správná jsou, budí občas dojem, že jsou se zkušeností či s intuicí v rozporu.

S amatérskými odnožemi se pochopitelně občas setkávají i jiné obory, především ty, u nichž lze využít zdánlivou osobní zkušenost. Některé z nich mohou být neškodné (např. amatérská astronomie), jiné (např. amatérská medicína) však mohou přinášet neblahé důsledky. K představám amatérské fyziky dlouho patřilo, že Slunce se v souladu se zdánlivou zkušeností otáčí kolem Země nebo že těžší předměty padají k zemi rychleji než lehčí. Dnes k nim s jistou nadsázkou možná můžeme přiřadit domněnku, že prostor v bytě ochladíme nejrychleji, otevřeme-li dveře lednice.

Ekonomie však přesto zřejmě patří k oborům, které jsou iluzemi pronásledovány více než jiné. Americký ekonom Henry Hazlitt pronesl tento soud ve své knize Ekonomie v jedné lekci již v roce 1946 a od jeho dob se toho k lepšímu velmi pravděpodobně příliš mnoho nezměnilo.

Zdroje ekonomických iluzí

Důvody, proč amatérská ekonomie a její iluze přežívají, nejsou spojeny jen s omezeným vnímáním souvislostí. Některé vznikají i na základě určitých psychologických mechanismů, například myšlení, pro něž platí, že přání je otcem myšlenky. Svou roli hraje i skutečnost, že vztahy mezi příčinami a důsledky jsou v ekonomice jen zřídka zcela neměnné. Navíc, na rozdíl od jiných disciplín, zde zpravidla nelze provádět zcela přesvědčivé experimenty. Podobně jako medicína často nedokáže zcela jasně říci, že náš zdravotní stav, který se po požití určitého prostředku zlepšil, by se nezlepšil i bez něj, nedokáže ani ekonomie mnohdy jasně konstatovat, že ke zlepšení hospodářské situace by nedošlo i bez určitého zásahu vlády.

K nejjednodušším příkladům iluzí podmíněných psychologickými mechanismy patří nerespektování toho, že některé ekonomické náklady jsou již svou povahou ztracené, a naše rozhodování by proto neměly ovlivňovat. Snaha vrátit tyto náklady do hry je vedena tzv. averzí ke ztrátě. Rozhodování založené na averzi ke ztrátě se projevuje i v situaci, kdy lidé dají přednost rozhodnutí, při němž nemohou příliš ztratit, před rozhodnutím, při němž mohou více získat.

Osobní, podnikové či veřejné náklady, které již byly vynaloženy a nelze je získat zpět (ani je následně snížit), označuje ekonomie jako náklady utopené. Vzhledem k tomu, že s nimi již nelze nic provést, neměli bychom se jimi při svém rozhodování řídit. Tak např. firma, která již vynaložila jeden milion na nákup nové technologie a následně zjistila, že tuto technologii nepotřebuje, nemá žádný rozumný důvod ji používat.

Podobným příkladem může být jídlo, které jsme si koupili, ale které nám nechutná, vstupenka na představení, o němž jsme zjistili, že nestojí za zhlédnutí, nebo další pobyt v místě dovolené, která již sice byla zaplacena, avšak neodpovídá našim představám. Ve všech těchto situacích je rozumným rozhodnutím vynaložené náklady „odepsat“ a získaný čas věnovat čemukoli jinému, co nám přináší vyšší užitek.

To je však právě to, čemu se lidé, podniky a velmi často vlády snaží vyhnout. I když vědí, že původní rozhodnutí (vynaložit určité prostředky) bylo špatné, nechtějí si tuto okolnost připustit. Ve snaze zamezit ztrátě (k níž již tak jako tak došlo) v dané činnosti dále pokračují, přestože jim přináší větší škodu či nepohodlí, než pokud by od ní upustili. Příkladem může být rozhodnutí vlády pokračovat ve financování projektu, o kterém je již nyní jasné, že nepřinese očekávané (nebo dokonce žádné) výsledky, jen proto, aby neztratila podporu voličů. I některým voličům se přitom toto rozhodnutí může zdát rozumné.

Konec ukázky

Table of Contents

O autorovi

Úvodem

1. Ekonomické mýty a iluze

Kouzlo amatérské ekonomie

Zdroje ekonomických iluzí

Iluze o fixním množství práce

Iluze reálnosti ekonomických předpovědí

2. Mýty a iluze na levici

Ekonomické problémy lze vyřešit zvýšenými výdaji státu

Vláda dokáže „vybrat vítěze“

Státní podniky slouží veřejnému zájmu

Ceny by měly být spravedlivé

Honba za ziskem společnosti škodí

Kapitalismus pronásledují vnitřní rozpory

3. Mýty a iluze na pravici

Regulace snižuje efektivitu trhu

Stát by měl být co nejmenší

Vysoké náklady ničí národní konkurenceschopnost

Mzdové rozdíly odrážejí rozdíly v osobní produktivitě a schopnostech

Trh podporuje osobní odpovědnost

Pokles cen brzdí ekonomiku

4. Mýty a iluze napříč politickým spektrem

Úspěšnost moderních ekonomik závisí na široké vzdělanosti

Velké podniky jsou ekonomicky úspěšnější

Ekonomie pro dobré a zlé časy je odlišná

Podpora ekonomiky je založena na podpoře podniků