Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Tomáš Novák

Asertivita v manželství a v rodině

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4289. publikaci

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská

Vydání 1., 2011

© Grada Publishing, a.s., 2011

Cover Photo © allphoto.cz

ISBN 978-80-247-3659-4 (tištěná verze)

ISBN 978-80-247-7249-3 (elektronická verze ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-7250-9 (elektronická verze ve formátu EPUB)

ISBN 978-80-247-7593-7 (elektronická verze ve formátu MOBI)

ÚVODEM

Po více než třiceti letech vedení kurzů asertivity můžeme s klidným svědomím říct: Asertivita je v rodině k ničemu. Nadělá víc škody než užitku. Malé problémy odstraní, velké ponechá a někdy i znásobí.

Po více než třiceti letech vedení kurzů asertivity můžeme též s klidným svědomím říct: Asertivita je v rodinné komunikaci malý zázrak. Poměrně rychle a výrazně pomáhá zlepšit situaci, a to zejména situaci žen v rodině.

Knížka, kterou jste otevřeli, je o protimluvu obsaženém v obou výše uvedených tvrzeních. K jeho hlubšímu pochopení lze dodat: Varujte se učitelů zatajujících žákům láčkovce!

J. Křivohlavý patří k zakladatelským osobnostem moderní české psychologie. Jeho texty mají váhu. V časopisu Psychologie dnes č. 5/2001 napsal: …někteří psychologové lacině vytáhli z celé psychologie sociální komunikace to, čemu říkali asertivita. Prakticky ji podávali jako zastřenou formu agresivity, a tak vyučovali ostatní – bez ohledu na nutnost provést nejprve diagnózu situace a osobnosti a nepodávat léky lidem, kteří je nepotřebují. Potkávám dnes lidi, kteří tvrdí, že prošli kurzem asertivity, a vidím, že se tam nenaučili nic jiného, než jak druhého člověka nepustit ke slovu a jak mu dát najevo, že jsou něco víc, a prakticky ho devalvovat. (…) Jenže – za takový výcvik se dobře platí. Když děláte výcvik a kurzy laskavého, přátelského jednání a nenásilné komunikace, děláte to prakticky zadarmo.

Psychologové, kteří učí to, co popisuje pan profesor, připomínají učitele, jenž se v anekdotě hodlá pomstít žákům tím, že jim zatají láčkovce. Zcela legitimní součástí asertivity jsou postupy typu požádání o laskavost, sebeotevření, hledání kompromisu s výzvou ke spolupráci, komplimenty, sdělení kladného pocitu či dotazování se na vlastní chyby. Zde se v plné míře uplatní laskavé a přátelské jednání.

I. P. Pavlov byl významný vědec a po zásluze obdržel Nobelovu cenu. Nelze ho činit zodpovědným za to, že s odvoláním na jeho jméno i výzkumy horda diletantů ve značné části světa prakticky zlikvidovala psychologii. Podobnost s některými samozvanými guru asertivity nespočívá jen v tom, že A. Salter, první, kdo užil termínu asertivita, využívá při jejím vymezení v roce 1949 ryze pavlovovských termínů. Střežte se jich. Byť jim i „dobře zaplatíte“, špatně se vám odvděčí. Tato kniha s nimi polemizuje a z asertivity ovlivněné především humanistickou psychologií čtenáři nic netají.

V plné míře jsme si vědomi toho, co lze nazvat…

Lesk a bída návodové psychologie

Příručky zabývající se asertivitou patří obvykle do sféry tzv. návodové psychologie. Jejím leskem je pomoc čtenáři při zvládání nějakého problému. Bídou je naopak povrchnost a obecnost rad. Nabízí se otázka, zda spisovatel je vskutku takový altruista, že radí druhým (třeba: Jak zbohatnout), místo aby díky využití jím propagovaných postupů byl sám za vodou. Navrhované postupy pak obvykle nepřihlížejí k sebeúctě potenciálního uživatele.

Renomovaný český deník přinesl na počátku třetího tisíciletí článek jistého inženýra nazvaný Nezoufejte, i když chybějí známosti. To je jistě správné. Leč poslyšte, jak postupovat, když máte zařídit něco v instituci, kde vás vůbec neznají. Dávají vám najevo, že jste pro ně nedůležití, chovají se povýšeně. Skutečnost, že nejste VIP, obejděte následovně:

Před prvním jednáním s referentem učiňte krátký telefonát, a to asistentce nejvyššího šéfa. Zeptejte se, který referent má na starosti vaši záležitost. Zdůrazněte, že se ptáte, abyste nemuseli v budoucnu již obtěžovat, a na ni se obracíte, protože má o firmě největší přehled. Nikdo nechce být obtěžován a každý je rád chválen. Dozvíte se kýžené jméno. Pak tomu člověku zavoláte s tím, že vás za ním posílají od generálního ředitele, kde vám řekli, že to s vámi jistě přijatelně vyřídí. Kdy se můžete zastavit?

Pan inženýr vás na závěr svého elaborátu ujišťuje, že vaše šance na úspěch pravděpodobně o hodně stoupnou. Nesdílíme jeho optimismus, navíc ne každý má na podobnou lidsky nedůstojnou manipulaci žaludek. A to nemluvíme o tom, že takto pomáháme udržovat špatný stav věcí a do jisté míry se stáváme spoluviníky. V této knize budeme radit jiné, třeba i ráznější, ale důstojnější postupy.

ASERTIVITA JE, KDYŽ…

Máme určitý cíl, chceme něco prosadit. Můžeme si to vydupat, to ovšem budeme agresivní. Jednání z pozice síly bývá úspěšné jen dočasně. Jednou se objeví silnější agresor… Z partnerského vztahu se stane něco mezi koridou a partyzánskou válkou. Koridu připomíná lehce zeměpisně popleteně tzv. italské manželství plné dynamických hádek a sporů. Je to dost hrozné, ale přece jen lepší varianta než partyzánská válka. To je styl zdůrazňující Číhání na chyby druhého. V konečných důsledcích připomíná psychologickou hru zvanou Už tě mám, ty darebáku! Nějakou dobu jsem musel(a) čekat, ale teď ti všechno řádně osladím.

V koridách mívá poslední slovo ten, kdo má tlustší hroší kůži nebo kdo umí víc křičet. Partyzánské války na rozdíl od předchozích střetů nemusejí skončit nikdy. Vegetují si vlastním životem a devastují vše, a hlavně všechny kolem. Užívají k tomu nejrůznějších forem „napovídání chytrému“ včetně dlouhého uraženého mlčení. To samo o sobě považujeme za jeden z nejhorších a nejzákeřnějších faulů rodinné komunikace.

Mlčení a třeba mizerná, ale přece jen komunikace, jak to jde dohromady? Snadno, podle zásady: Mlčet lze, ale nekomunikovat není možné.

Můžeme ovšem také nad všemi rozpory mávnout rukou. Však ono jednou na naše slova dojde, a proč by to mělo být teď hned? Hádat se nemá cenu, mlčení je vyhraněná agrese a my rozhodně nejsme agresoři. Nějak bylo a nějak bude. To je pasivní jednání. Má něco do sebe. Říká se přece: Když nejde o život, nejde o nic. Nejen příslovečné boží mlýny, ale i docela prozaické stárnutí a zvyk za nás časem ledacos vyřeší. Máte-li dítko dvacetileté, jistě se nebudete hádat o to, kdo pro ně zajde do mateřské školky.

Pasivita bývá dvojí – programová, tj. taková, se kterou jsme spokojeni. Česky ji lze nazvat leností typu Mouchy, snězte si mě! Druhou variantou je pasivita vnucená, rezignující. Ta ovšem může připomínat kotel hrozící přetopením. Vyvolává stěží ovládané napětí, možná budeme otrávení, nerudní, podráždění a zatrpkle rezignující. Ženám přináší vnucená pasivita ještě jedno poměrně značné nebezpečí. Rakovina není psychosomatická choroba, ale existuje typ ženské osobnosti zvýšeně náchylné k onemocnění rakovinou prsu. Jde o ženu, která pasivně čelí nepochopení okolí, polyká své afekty, nedává najevo, co si opravdu myslí. Trápí se, ale aktivně se neprosazuje. Působí pasivně a nikdo neví, kolik podivně tlumené aktivity ji její image stojí.

Další varianta nabízí postup moderní, zvučný a prosazující se, jako když bičem mrská. Jde o jednání asertivní. Česky to znamená prosazovat uspokojení těch práv a požadavků jedince, které jsou v souladu s právy druhých lidí.

Ne nadarmo tvoří více než tři čtvrtiny účastníků kurzů asertivity v manželské poradně ženy. Mají dojem, že se zde nabízí postup, díky němuž dosáhnou spravedlivějšího hodnocení v zaměstnání i doma. Jejich cíle uváděné na počátku první lekce jsou velmi přiměřené i umírněné. Vesměs jim jde o zdánlivé samozřejmosti. Trochu ocenění, špetku díků, kousek sdílení a spíše symbolickou pomoc. Je až tragikomické, kolika z nich by subjektivně velmi pomohlo, kdyby manžel bez pobízení vynášel odpadkový koš. V těchto mantinelech si snadno poradíme s obvyklými námitkami mentorů. Kampak na nás s konstatováním typu: Pouhé prosazování bez ohledu na morálku, kam to povede?

Kontrovat můžete třemi způsoby. První – oněmět. To je efektní, leč nic to neřeší. Za druhé – otázku rozcupovat slovo od slova. Asertivita neodmítá, naopak požaduje přihlédnutí k morálním stránkám jednání. Činí tak jednoznačně a jednoduše. Prostě:

Co je nemorální, nemůže být asertivní. Tato věta má jen jeden jediný háček. Nespokojuje se s obvyklým leskem slova morálka, ale přesně vymezuje její hranice. Morální je to, co je v souladu se zákony. S těmi pozemskými – bez ohledu na světový názor jednotlivce. S desaterem božích přikázání u těch, kdo třeba ani do kostela nezajdou, ale věří, že svět řídí něco víc než pouhé kličky paragrafů.

Právě zde se dostáváme na dohled samé podstaty asertivity. Pravidla, postupy, zákony jsou dány, tak jak bylo výše uvedeno. Zákonodárcem není sousedka požadující, aby všichni v domě měli před Velikonocemi umytá okna. Zákonodárcem není ani manžel, který kategoricky rozhodl, že třeba onen odpadkový koš nepatří do rukou muže a volant zase nesmí třímat ruka ženy. Zákonodárcem není při vší úctě ani vaše maminka, jež vás dávno zletilé kontroluje tak, jak to nebývá obvyklé ani v patnácti letech. Jestliže ctíme rodiče, ani v nejmenším to neznamená, že budeme trávit víkendy pod jejich velením na jejich, ehm, tedy jakoby naší zahradě. Jsme dospělí a svéprávní. Máme právo žít svůj život podle svého, dělat v něm vlastní chyby, jít si svou cestou, byť by to byla jen odbočka, nebo dokonce slepá ulice. Nemusíme se nedokonale vžívat do pocitů druhých a to, co takto zjistíme, pak filtrovat vlastní zkušeností. Máme právo zeptat se, co se stalo. Můžeme se ptát, proč naše protějšky o tom či onom mluví, nebo naopak mlčí. V hranicích, jež jsme naznačili, máme i právo rozhodnout, zda lidem ve svém okolí pomůžeme, převezmeme za ně zodpovědnost, nebo ne.

Asertivita je americká metoda, a tak pro ilustraci symbiózy nadhledu a ochoty pomoci můžeme sáhnout k americké učebnici alkohologie. Rodinným příslušníkům pijáka důtklivě radí: Nezabraňujte takzvanému nejhoršímu, nechte alkoholika padnout na dno. Pokud se ale dotyčný rozhodne pro léčbu, zajistěte ji ihned poté, co se rozhodl. Třeba v neděli nebo o svátcích, nic neodkládejte. Zítra by mohlo být pozdě. Jinými slovy – udělejte pro něj hodně, ale tam, kde je naděje na zlepšení stavu, o něž se musí starat především on sám.

Hledáte-li na kterékoliv světové straně, vždy najdete leckdy i ke všemu ochotného učitele, ba přímo průvodce-guru. Nabídne vám soubor poznatků, díky nimž s veselou myslí dobudete světa. Způsob oné veselosti i charakter dobytí se obvykle u jednotlivých směrů dosti liší. Společná je nabídka: Zde je ta nejsprávnější cesta a po ní kráčej k zářným zítřkům!

Ne tak asertivita. Není a nikdy ani neměla ambice být filozofickým systémem. Vždy jasně zdůrazňovala své meze. Byla, je a bude pouze souborem dovedností návodové psychologie. Co ale mají dělat ti, kdo nechtějí žít podle příruček? Je jim z duše protivné nacvičit si jakási slovní klišé a čekat, co jim v manželství a v rodině vynesou. Těm lze doporučit: Zapomeňte na prosazování a buďte sami sebou. Radost, úspěch, pochvala, vědomí potřebnosti, pocit smysluplně prožitého života, to vše jsou pocity, které si nejen můžeme, ale přímo musíme navodit sami. Okolí nám může v tomto směru pochlebovat, obdivně námi manipulovat, nebo může dělat pravý opak. Naše klady může úmyslně nevidět, zamlčovat, snižovat, s důmyslnou rafinovaností zkreslovat. Půjde jen o to, aby nás ovládalo a panovalo nad námi. I proto platí: Nikdo nás v daném okamžiku nezná lépe, než se známe my sami. My jsme ti, kteří musí určovat kritéria své spokojenosti. Něco pro život tak důležitého, jako je pocit spokojenosti, nelze svěřit nikomu jinému než sobě samému.

Nezlobme se na zrcadlo, obvykle ukazuje známý obrázek. Třeba tento:

PŘÍKLAD

Paní Jana si občas zakřičí. Někdy se urazí a nemluví. Semtam uštěpačně zavtipkuje, jindy vyhrožuje rozvodem. Už se také stalo, že ze samého zoufalství zahrála i kartu citového vydírání. Doma má práce nad hlavu, a nejen tam, i v zaměstnání. Na všechno je sama, nikdo jí nepomůže, má vysoký krevní tlak i hladinu cholesterolu, cukr v krvi také zvýšený, je prostě zdravotně na huntě. Vsak si na to rodina jednou vzpomene, a nebude to už moc dlouho trvat! Prstíčkem pak budou hrabat, ale bude pozdě…

Co našla tahle Alenka za zrcadlem? S pobytem za ním už má své zkušenosti. Není divu, že tam nenachází nic z toho, o čem se obvykle nemluví, tedy z toho, co naše okolí snad ani nechce vidět. Paní Janě nejde ani tak o pomoc při domácích pracích. Jednak si s nimi poradí docela snadno sama, jednak je hluboce přesvědčena, že tak dobře jako ona nikdo danou práci neudělá, a v neposlední řadě je to osoba hodná a obětavá. Jde jí jen o jedno – aby někdo, konkrétně manžel a děti ocenili, co všechno pro ně dělá. Vzniká začarovaný kruh. Paní Jana se chová tak, že její blízcí dobré skutky nevidí, ale nad jejím podrážděným remcáním se rozčilují. Čím víc maminka bručí, tím jsou všichni nespokojenější. Asertivní Alenka by našla za zrcadlem radu: Ujasni si, co vlastně chceš! O to usiluj, o to se snaž, o to druhým lidem říkej a počítej s tím, že ti nemusejí vyhovět.

Jinak a „do rámečku“: Když toužíš po projevech citu či ocenění, nepředstírej, že ti jde o to, aby někdo umyl nádobí nebo podlahu v kuchyni. Obrazně řečeno zasaď květinku svého snažení, pečuj o ni a nespoléhej se na to, že ti někdo pomůže. Pokud pomůže, bude to až tehdy, kdy o to nebudeš usilovat. Latinské slovo asertivita se do češtiny překládá jako prosazování. Jeho kořenem je sázení. Prosadit a zasadit – uvědomili jste si někdy, jak podobné to jsou výrazy? A kolik prosazení je třeba vyvinout při sázení, aby zasazené dostalo všechno, co potřebuje ke zdárnému růstu?

Kauza domácí kompot coby laboratoř asertivity

Rozhodnout se pro zavařování není jen tak. Nejprve je třeba zvážit, kde a jak získáme ovoce, recepty, vybavení pro práci, čas, potažmo i úložné prostory. Byť s mírným optimismem, přece jen přihlížíme i k tomu, zda budou pro zavařeniny konzumenti. Jsou rodiny, kde broskvový kompot a meruňkový džem mizí jako sníh na slunci, leč zavařené švestky zůstávají řadu let nepovšimnuty. K tomu všemu přihlížíme. Naše jednání je tím ovlivněno. Pokud chybí dvacet víček na zavařovací sklenice, nikoho ani nenapadne koupit místo toho druhý zavařovací hrnec. Postup je dán. Inovace do jisté míry možné jsou, ale obvykle jich mnoho není. Pokud se pro některou rozhodneme, jde většinou o postup ověřený, doporučený a nepříčící se zdravému selskému rozumu. Hospodyně zvolí místo cukru umělé sladidlo, ale určitě nepoužije olej na opalování se zdůvodněním, že tovar přece nechce připálit. Nepřidá ani živočišné uhlí se zdůvodněním, že manžel se pro každou hloupost hned nafoukne.

V řadě běžných pokusů dosáhnout jiného cíle ovšem jednáme jako „šílený kuchař“. Chceme kvalitní zavařené broskve, a pořídíme si švestky a vepřové sádlo na vyškvaření. Smícháme vše dohromady, okořeníme pískem a divíme se, že výsledek není poživatelný.

Že je to nesmysl? Ne tak docela. Chceme, dejme tomu, prožít klidný večer a odpočinout si, neboť zítra nás čeká perný den. Čteme-li tyto řádky s klidným nadhledem, jistě dokážeme krok za krokem říct nebo i napsat, co je pro to třeba udělat. Spoléháme při tom raději na sebe a vycházíme z možností, jež máme, podobně jako výše zmíněný mistr kuchař. Neděláme to, co nechceme, nepořizujeme si, co nemůžeme potřebovat, a už vůbec ne to, co působí proti našemu cíli. Pro ctitele polopatických sdělení lze dodat, že ten, kdo chce prožít klidný večer, nevynadá ostatním členům rodiny hned po příchodu z práce. Nebude ostatní kárat, vyčítat jim a klid si nebude zajišťovat puštěním všech domácích zvukometů takříkajíc na plné pecky. Tuší-li, že jeho potomek nepatří ve škole k nejlepším žákům, a popuzuje-li ho to, nezačne klidný večer kontrolou žákovské knížky. Má na paměti, co chce.

Nelze směšovat různé cíle. Klidný večer je něco jiného než spravedlivé rozdělení práce v domácnosti nebo ujasnění si vztahů a vazeb ke tchyni. Naše asertivita se neprojevuje jen tím, že máme na paměti cíl (tj. rostlinku, kterou zasadíme a o niž budeme pečovat), ale i tím, že cíl si zvolíme sami. Nejsme otroky „rodiče v nás“, který podrážděně nabádavým hlasem připomíná: „To jsi celý(á) ty! Klidný večer, povalovat se, poslouchat jazz a brejlit do nehorázně drahých časopisů. Místo toho by bylo potřeba uklízet, vychovávat děti, ujasňovat si povinnosti a vztahy s partnerem, šetřit na dovolenou a učit se anglicky. Klidně si dopřej ten svůj klidný večer, ale až budeš mít všechno hotovo, až na něj bude opravdu čas. Co můžeš udělat dnes, neodkládej na zítra a dobře se ti povede. Že se ti dobře nevede? Ale to se, holenku, nediv! Jak se může dobře dařit osobě, která má podstatné nedostatky snad ve všech možných sférách života? No řekni sám (sama)! Je vůbec ve tvém životě něco, co by bylo dokonale zvládnuté? Není, styď se! A nediv se, že tě pak nemá nikdo rád…“

Po podobné psychické automasáži lze na kýžený klidný večer zapomenout. Naopak nelze vyloučit, že ve chvíli, kdy kolem druhé hodiny ranní konečně usneme, sen se zvedne. Budeme v něm maturanty a nic nebudeme umět. Vzbudíme se mokří jako myš.

Takhle tedy ne.

Jak postupovat?

1. Rozhodnutí budiž jasné a konkrétní! Nutno přesně vědět, co chcete. Respektujte zákony, ale ne samozvané zákonodárce.

2. Jasně, konkrétně a srozumitelně vyjádřete, co chcete. Pokud je třeba, opakujte to.

3. Jednejte sebejistě. Nebojte se a předem se neomlouvejte. Na strach je vždycky času dost.

4. Naslouchejte druhým, a to nejen tomu, co říkají. Existuje také mimoslovní komunikace, informace poskytuje i to, co lidé dělají a jak a na co reagují.

5. Hledejte kompromis. Oboustranný prospěch je řešení ne sice nejvýhodnější, ale nejtrvalejší.

6. Vytvořte si program, tj. přehled předem určených kroků k cíli.

7. Výše zmíněný program je sice důležité vodítko, ale není to dogma. Platí zásada: Dělej, co funguje, nedělej, co nefunguje. Když to nefunguje, dělej něco jiného.

8. Upravené jednání směřující k cíli mění i naše reálná očekávání. Po úsilí např. o to, aby manžel vynesl koš, lze očekávat pouze prázdný koš, ne kupříkladu rodinné štěstí. Asertivně lze ledacos konkrétního vynutit, nevynutíme ale emoce. Nelze úspěšně vynucovat paradoxy typu: Musíš být spontánní!

9. Cíle musí být přiměřené a reálné. Nemožné na počkání a zázraky do tří dnů nezvládne nikdo, ani sebelepší znalec asertivity.

10. Nenechte se zmanipulovat. Manipulace není legrace. Ti, kdo námi manipulují, jdou tvrdě a výlučně jen za svým prospěchem. A ještě ke všemu nás povazují za prosťáčky, kteří manipulaci nerozpoznají.

Jen málokdo otevřeně připustí, že chce ovládnout naše myšlení a chování. Daleko častěji předstírá, že tomu tak není. K tomu volí neurotizující postupy spojené s vyvoláním pocitů viny. Jinými slovy autority, jež nás tzv. rodičovsky vychovávají, se snaží důvody zdánlivě rozumnými (dobrými) odstranit naše svéráznosti. Jinými slovy chtějí, abychom byli takoví, jak oni považují za správné. Slovo „správné“ vnímají jako „pro sebe výhodné“. Jednají ryze egoisticky, bez ohledu na vývoj společnosti a jejího poznání i odlišné souvislosti našeho a jejich života. Nerespektují, ba dokonce svým chováním trestají eventuální osobitost a svéráz našich potřeb i způsobů, jak je naplňujeme.

Zahrajeme si na heraldiky a navrhneme jim erb. Jistě by na něm nechyběla ruka hladící až do vyhlazení, jablko a pod tím vyvedený nápis Je lépe být dobrý v očích druhých lidí než být šťastný dle vlastních představ.

Heslo vystihuje mýtus, na který přísahají, ale proč to jablko? Nejde o symbol prvotního hříchu. Je to jen vzpomínka na pěknou řádku našich klientů, hroutících se každoročně pod knutou nadměrně rodící zahrady. Jistěže někdy takový zahrádkář neví, co se salátem a mrkví, leč jablko budiž symbolem metráků ovoce, které nespotřebujete. Pravda, ne vždy jabloně rodí. Pokud ano, zahrádkář sice předstírá radost, leč jen na tváři lehký smích. Co se všemi těmi jablky? Ve výkupně vám za ně dají zhruba tolik, kolik utratíte za benzin, abyste tam ovoce dovezli. Víkendy trávíte trháním a trháním, odpočinku si nedopřáváte. Pokud zemdleni na chvilku pod jabloní usnete, možná vám po klasickém vzoru spadne plod na hlavu a ťuknutí probudí otázky, jež bývají v rodině zahrádkářů tabu. Proč máte tak velkou zahradu? Proč na ní pěstujete dvacet jabloní, ačkoli by pro rodinu bohatě stačil jeden zákrsek? Proč, proč? Tatínek nebo maminka či teta, co si v časech nákupních horeček udělala zásobu soli na tři sta let, vám namluvili, že mít sad je prostě správné. K tomu dodali pěknou řádku víceméně platných pravd typu: „Nemysli si, že jabloně rodí každý rok. Jednou se urodí a dvakrát ne!“ Ony jakoby platné pravdy se zásadně neohlížejí na souvislosti. I proto myšlenkovou cenzurou vytěsní pikantní zjištění typu: V sezoně, kdy jabloně nerodí, máme jablek zhruba na pět set procent spotřeby naší rodiny. Pokud se urodí, pohybuje se sklizeň mezi čtyřmi až pěti tisíci procent potřeby.

Výcvik asertivity tak obchází tisíce dobrých rad typu: Musíš být s každým zadobře, když ti někdo vytkne, že něco děláš špatně, musíš to změnit, nesmíš jednat po svém, protože kolektiv je moudřejší, hlavně se musíš snažit, jinak se ti špatně povede, protože tě nikdo nebude mít rád… Nenutí nás s podobnými vysoce problematickými názory bojovat, spíš nácvikem vkládá do psychiky pozitivní myšlenky. Máme se rádi takoví, jací jsme. Není důvod, proč usilovat o to, zalíbit se všem, kteří se považují za autoritu. Nové chování vyvolá nové odpovědi. Chceme-li změnu, pak se musíme změnit především my sami.

Když se podaří člověku chovat „jinak“, vyvolává ve svém okolí „jiné“ odpovědi. Nové chování vede ke změně postojů k sobě samému a okolnímu světu.

Chování nelze měnit celé najednou, je možné měnit jen jeho jednotlivé konkrétní sekvence. Toho lze dosáhnout jednoduchými taktickými manévry.

Nový postup je potřeba vždy napřed zkusit, a teprve pak hodnotit. Jinak řečeno: změna je možná kdykoliv. Musíme se ovšem jinak chovat, ne o jiném pouze snít. Na pomyslném tahu jsme my, nečekejme, že začne okolí. Předem neříkejme, že něco nejde. Nejprve to musíme třeba i opakovaně vyzkoušet, a pak teprve hodnotit.

Znalec asertivity má umět přiměřeně projevit své emoce. Má dokázat spontánně reagovat, má umět dávat najevo svá přání a požadavky. Má umět sdělit své jasné stanovisko. Dokáže oponovat, říká ne na pro něj nepřijatelné požadavky. O morálce a asertivitě jsme již psali. Jak je to ale s pravidly slušného chování?

Asertivita respektuje základní pravidla společenského chování jako určitou dohodu slušných lidí a pomocníka proti těm neslušným. Představa, že být asertivní rovná se někomu skákat do řeči, je nesmysl. Nikdo nás ovšem nemůže nutit poslouchat mlácení prázdné slámy, pokud se pro to sami a svobodně nerozhodneme.

Z podstaty asertivních práv vyplývá, že záleží jen na nás, zda asertivní budeme, nebo ne. Lze volit i selektivně – v některé ze svých rolí asertivní jsme, v jiné nikoliv. Shrnuto:

Asertivita by měla zlepšit vaši schopnost jednat a vyjednávat, nebát se, nerozčilovat se a posílit rozhodnutí respektovat zákony.

Asertivní je upoutat pozornost tam, kde to považujete za nutné. Být ale nenápadný tam, kde si přejete nepoutat pozornost. Na kritiku „ty, takový nenápadný člověk, se najednou předvádíš“ či na poznámku „takový suverén, a najednou tu sedíš jako puťka“ je asertivní odpovědět kladně. Nic nevysvětlovat, neomlouvat se. Samozřejmě nemít ani špatné svědomí.

Asertivně lze řešit konflikty bez trpkosti a dávat chybujícím možnost napravit jejich chyby, aniž by se výčitkami zablokovala jejich aktivita.

Asertivitou je možno mírnit hněv a rozčilení. Musíme je přestat považovat za doping, bez něhož nedokážeme projevit své názory, dokud pohár trpělivosti nepřeteče.

Asertivně možno bez pocitů viny sdělovat nepříjemná rozhodnutí. Realizovat opatření (požadovat postupy), jež jsou sice správná a vyplývají ze zákonů, ale těm, s nimiž jednáte, příliš nevyhovují.

Tímto způsobem lze rovněž hledat a najít kompromis, pokud to považujeme za správné, ale také setrvat na svém stanovisku zcela beze změny tam, kde nemáme kam ustoupit.

Asertivita je souhrn zásad komunikace a zároveň i přístup k životu. Není to návod, jak žít čtyřiadvacet hodin denně. Máme vždy plné právo rozhodnout, zda budeme v danou chvíli a s danou osobou jednat asertivně, nebo ne.

To podstatné z asertivních práv

• Každý má právo mít a vyjádřit vlastní názor, jenž se může lišit od názorů ostatních lidí.

Veřejné mínění není samo o sobě kritériem správnosti poznání. Každý, tedy i dítě, má být vyslechnut a brán vážně. Spíš jako poznámku pod čarou uveďme, že právo dítěte vyjádřit se k záležitostem, jež se ho týkají, proklamuje i Charta práv dítěte přijatá OSN. Česká republika patří k signatářům této charty. Zmíněná zásada se již promítla i do našeho zákonodárství.

• To, že v minulosti měl člověk mnohdy pravdu, ještě neznamená, že má pravdu nyní, a naopak.

I ti, kdo se včera mýlili, mohou mít pravdu dnes. Každý má právo vyjádřit nesouhlas, hněv, přiznat vlastní nevědomost. Všichni mají právo na soukromí. Každý člověk má právo stanovit vlastní priority, svůj žebříček hodnot.

• Předstírání není slušnost, jen zárodek dalších komplikací.

Diváci oscarového filmu Lazebník sibiřský si vybaví scénu, kdy velitel kadetní školy žádá o ruku Američanku. Na její otázky opakovaně odpovídá „yes, yes…“. Následné komplikace značně přesahují svatou lež lásky „umím anglicky“.

• Jenom ten, kdo nic nedělá, nic nepokazí, proto lze udělat chybu.

Ovšem s tím, že se ji snažíme napravit a neseme za ni zodpovědnost. Každý se také může rozhodnout nebýt asertivní. Přesněji, může se rozhodnout, kdy asertivní být a kdy ne.

• Být sám sobě soudcem.

Tomuto právu budiž věnována zvláštní pozornost. Mnozí je vnímají jako propagaci egoismu. Je to chyba. Člověk postavený před podstatné rozhodnutí musí po zvážení sám volit, co a jak. Skutečně musíme jen zemřít, a ještě ne hned. Důraz na posouzení sebe sama neznamená ani odmítnutí jemných forem kontroly, supervize či kritické diskuse. Naopak. Pokud jsme kam vítr, tam plášť, budeme souhlasit s každým, což bude znamenat cestu chvíli hot a chvíli čehý. Máme-li dost sebedůvěry, dokážeme přijímat nejrůznější podněty bez předsudků a osobnostních obran. Pokud důvěru ve vlastní schopnost posouzení sebe a svého snažení nemáme, stavějí i naši kritikové hrad z písku. Něco nám vytknou a my se zhroutíme, místo abychom to posoudili a pak dost možná i napravili.

Table of Contents

Úvodem

Lesk a bída návodové psychologie

Asertivita je, když…

Kauza domácí kompot coby laboratoř asertivity

Jak postupovat?

To podstatné z asertivních práv

Asertivní povinnosti

Hestické a dyshestické asertivní dovednosti

Dilema omluvy

Asertivita a jednotliví členové rodiny

Manželství a asertivita