Poprvé vydáno nakladatelstvím Vermilion, imprint of Ebury Publishing, Random House Group Company, v roce 2014.

The Tiredness Cure

Copyright © Sohère Roked, 2014

Translation © Jan Kozák, 2014

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2015

ISBN epub 978-80-7462-803-0

ISBN mobi 978-80-7462-815-3

Tuto knihu bych ráda věnovala své mámě a tátovi. Bez jejich lásky, podpory a obětí bych nebyla tam, kde dneska jsem. Tati, vždycky jsi mě inspiroval k tomu, abych se stala lékařkou, a kdybych byla jen z poloviny tak dobrá lékařka a člověk jako ty, nežila jsem nadarmo.

PŘEDMLUVA

Nežli začnu komentovat předkládanou knihu, chtěl bych zdůraznit, že se jedná o vynikající publikaci, poskytující mnoho praktických informací a doporučení, jak se vyhnout únavě a vůbec nemocnosti a jak znovu nabýt ohroženou vitalitu.

Když mě Nakladatelství JOTA požádalo o napsání předmluvy o únavě, domníval jsem se, že jde o pojednání o psychosomatické poruše s názvem syndrom chronické únavy. Jsem totiž odborný lékař pro psychosomatiku a psychoterapii a zároveň klinický psycholog a psychoanalytik, pracující již více než 35 let na různých psychosomatických klinikách v Německu. A tak mne zprvu nemile překvapilo, že se v knize jedná o integrativní medicínu, všeobecné lékařství v holistickém a hlavně přírodovědeckém slova smyslu. Psychoterapeutická psychosomatika totiž zaujímá i humanistické, duchovědné hledisko, ptá se po smyslu onemocnění. Zprvu mě odrazoval i stále přítomný optimismus autorky se zdůrazňováním její ochoty čtenáře doprovázet při změně jeho životosprávy – a vůbec příliš nedůvěřuji manuálům, jednotným návodům pro každého.

Tím větší bylo překvapení poté, co jsem se do textu začetl a sotva se od něj odtrhl. Kniha je velmi čtivá a srozumitelná nejen pro lékaře, ale i pro zainteresované laiky, vhodná je i pro pacienty. Nezabývá se jen popisem různých, zvláště funkčních poruch a onemocnění (kde lékař nenajde tělesný korelát), nýbrž v prvé řadě tím, že jsou výsledkem našeho životního stylu a návyků, což lze pozvolna změnit.

Jde o to, že nežli si člověk začne stěžovat na osud či smůlu ohledně svého zdraví (či na neochotu a neschopnost lékařů, resp. medicíny vůbec), měl by se zamyslet nad vlastním, více méně nezdravým stylem života. Samozřejmě je pohodlnější delegovat starost o vlastní zdraví na lékaře, Dr. Rokedová však neustále zdůrazňuje, že a jak se můžeme stát experty na to, co nám chybí a proč stonáme. Jde mimo jiné o vztah k vlastnímu tělu, onomu původnímu zdroji našeho já, naší subjektivity a jedinečné identity. Lze se i ptát, jak k tomu tělo přijde, když se k němu chováme macešsky a moc se o něj nestaráme. Již před více než 50 lety prosazoval Erich Fromm myšlenku, že starání se o sebe nemá nic společného s egoismem, ba právě naopak: Čím jsem zdravější, tím více jsem schopen někomu pomoci, čím více jsem kreativní a v tělesné i duševní pohodě, tím větším přínosem jsem pro druhé. Často, když se pacientů ptám, zda se mají rádi, zvl. tělesně, vyjmenují, co všechno se jim na sobě nelíbí. Takže: Pozitivní vztah k sobě samotnému – a zde je třeba opět připomenout jednotu ducha a těla – je jednou z podmínek tělesného i psychického zdraví. I tomu se Dr. Rokedová věnuje a nabízí cesty, jak toho dosáhnout.

Autorka v těchto souvislostech poukazuje na zdánlivý paradox, že přes stále pokračující pokroky v léčbě chorob nemocnost v civilizovaných zemích narůstá. Zde hraje roli vícero příčin: Z mého i autorčina pohledu je to neustálý stres, většinou spojený s výkonem očekávaným nejen od okolí, nýbrž i od sebe sama; navíc se člověk zabývá pracovními problémy i doma. Tato identifikace s očekáváním okolí – navíc i v privátním životě – nabývá pod vlivem dnešního společensko-hospodářského systému formu snahy zvyšovat svoji tržní hodnotu, tj. chovat se dle současné poptávky, módy a vidiny uznání. To však zároveň vede k pozvolnému odcizení se od sebe samotného, ke ztrátě opory v sobě samém a k neochotě hledání vlastního, jedinečného smyslu života, jenž nemusí být konformní s tím, co se nosí a co se cení. Autorka zde poukazuje na hodnoty emocionálně vřelých vztahů, naplněného svobodného a šťastného života a – což je zajímavé – na úlohu vděčnosti: Vděčnosti za to, když něco v nás dobře funguje, za to, jak dokonalé máme tělo i mysl, že můžeme sami vytvářet a ovlivňovat vztahy k druhým lidem i – v kontextu zdraví – dělat něco proti stresu, být sami sobě nejlepšími doktory. K tomu se opět velmi dobře hodí jóga, meditace či jiná cvičení orientovaná na tělesné i psychické sebevnímání a bdělost.

Stres souvisí i s dalšími možnými negativními faktory ovlivňujícími naše zdraví: s únavou a tím i nedostatkem pohybu, s konzumací sladkostí vedoucí k obezitě, se škodlivou reakcí na stres ve formě alkoholických nápojů či kouření.

Je třeba si uvědomit, že dnešní člověk nežije přirozeným způsobem jako naši dávní předkové či i malé děti, chybí především dostatečný pohyb na čerstvém vzduchu, který má kromě dobré tělesné kondice za následek aktivaci mozkových center a tím optimalizaci neuronálních spojení, tudíž i schopnost učení a podporu imunitního systému, a samozřejmě i prevenci takových poruch, jako jsou bolesti svalů a kloubů, celkové snížení výkonnosti, únava a deprese. Ideální je kombinace pohybu či sportu (takového, do kterého se nemusíme nutit) s relaxací. Moderní pojem v této souvislosti je tzv. embodiment, to jest způsob, jak tělesný postoj ovlivňuje naši psychiku. Ve zdravém těle zdravý duch a naopak: Naše psychika ovlivňuje naše tělo, což využívají sportovci vizualizací svého nastávajícího sportovního výkonu. Všichni známe termín aktivní odpočinek či význam relaxačních přestávek v zaměstnání. Sociologové zjistili, že nejčastěji onemocní takoví lidé, kteří nedostanou v zaměstnání možnost něco ovlivnit a musí se jen slepě podřizovat, a dále ti, kteří mají dojem, že nejsou za svou práci spravedlivě ohodnoceni a nedostávají adekvátní uznání. Negativně působí i nezaměstnanost.

Autorka ze svého pohledu lékařky klade největší důraz na správnou stravu, která by měla naši energii dobíjet a nikoli ji odčerpávat. V této souvislosti pranýřuje vysoký konzum cukru a s tím související (po přechodné aktivaci, podobně jako i u kávy a alkoholu) následnou únavu, ale i adipozitu (obezitu – pozn. red.) a dále znečišťování potravin různými přísadami, chemikáliemi, konzervačními prostředky, antibiotiky či hormony. Zabývá se snadno dostupnými možnostmi detoxikace organismu, ať přísadou minerálů, rostlinných výtažků či prostě pitím dostatečného množství vody a pravidelným půstem. Z mého hlediska je zajímavý i důraz na očistu mysli. K té patří všechno, co nám škodí, od zabývání se nepodstatnými záležitostmi, přes to, čím si sami ztrpčujeme život, až po styk s lidmi, kteří z nás vysávají energii. Samozřejmě je nejdůležitější odbourávání zlozvyků, sladkostí, kouření, alkoholu a často i prášků proti bolestem, úzkostné tenzi či nespavosti. Na příkladech demonstruje, jak s pacienty s moderními a nevyjasněnými diagnózami, jako je chronická únava, fibromyalgie, burning out (syndrom vyhoření) či poruchy spánku (ale i deprese), probere napřed jejich životní styl a nenásilnou formou doporučí změnu životosprávy. Většina z nich se poté cítí opět zdráva a u zbytku teprve zahájí důkladné vyšetření.

Poněkud mi zde chybí (30 % pacientů, kteří navštíví praktického lékaře, trpí psychosomatickými poruchami) poukaz na indikaci k psychoterapii. Též hojně citovaná zablokovaná energie je často důsledkem nevyřešených intrapsychických i interpersonálních konfliktů, strachů, které stojí v cestě spontánnímu a autentickému reagování. I náhradní uspokojování důležitých potřeb pohody, lásky, sounáležitosti a uznání konzumací nezdravého jídla, kouřením, alkoholem či drogami vyžaduje individuální, rodinnou či skupinovou psychoterapii.

Zde se jen krátce zmíním o chronickém únavovém syndromu z hlediska psychodynamické psychosomatiky. Začnu klinickou zkušeností, že nejčastější diagnózou na psychosomatických klinikách je deprese spojená s vyčerpáním, únavou a bolestmi všeho druhu. Jak to spolu souvisí? Deprese je charakterizována z psychologického hlediska většinou marnou snahou dosáhnout od okolí lásku a uznání, střídáním naděje a zklamání. To má za následek neustálý stres a nakonec vyčerpání, ne-li rezignaci. Samozřejmě existují i další zdroje chronického stresu, kromě již výše zmíněného tlaku na výkonnost je to i všudypřítomná nejistota, a to nejen existenční, nýbrž i týkající se zpochybnění dosavadních tradičních hodnot, jako je věrnost, úcta, politická korektnost, spolehlivost, smysl života a podobně.

Přesto se jedná o enormně komplexní přístup, jejž lze velmi dobře spojit s mladým vědním oborem, s epigenetikou. Jde o to, že všechny uvedené negativní i pozitivní vlivy na naše zdraví – v předkládané knize se jedná hlavně o únavu a vyčerpanost – ovlivňují i činnost genů, které mají vliv na vypuknutí nemoci či posílení zdraví, dokonce i na délku našeho života.

Co nemohu objektivně posoudit, je tvrzení autorky, že většinu nemocí způsobují chronické záněty v těle (na jejichž vzniku se podílí ony čtyři negativní faktory: nevhodné potraviny, stres, málo pohybu a zlozvyky). Naopak souhlasím s její definicí nemoci coby vychýlení z optimální rovnováhy a neschopnosti opětného dosažení homeostázy. Zdraví tudíž neznamená jen stav tělesné, psychické a sociální pohody (to bychom byli skoro všichni nemocní), jak to definuje světová zdravotnická organizace, nýbrž právě onu schopnost zpětné regulace výchylek k tomuto stavu. Dr. Rokedová se zabývá tím, jak opět získat energetickou rovnováhu, psychoterapii jde převážně o vztahovou rovnováhu, obé se však překrývá.

Samozřejmě jsem se v duchu zabýval otázkou (často diskutovanou mezi psychoterapeuty), zda je správné instalovat nový lékařský obor (specializaci), psychosomatickou medicínu, jež však jaksi zbavuje lékaře nutnosti myslet na psychosociální podmíněnost chorobných stavů a hovořit s pacientem o jeho celkové životní situaci. Zřejmě by bylo vhodnější zahrnout výuku psychosomatiky, která se zabývá tělesnou, psychickou i sociální situací pacienta, do lékařského studia. To je ovšem v naší zemi ideál, který dosavadní struktury výuky neumožňují a který by museli jak mladí adepti medicíny, tak i pacienti teprve probojovat.

V každém případě vřele doporučuji tuto knihu, jež mě i po 40leté praxi obohatila, všem lékařům i laické veřejnosti.

MUDr. PhDr. Jan Poněšický, Ph.D.

ÚVOD

Proč jsou všichni pořád tak unavení? Jako praktická lékařka v systému státní zdravotní péče jsem si tuhle otázku kladla neustále. Proč jsou mí pacienti tak unavení? Proč jsou mí přátelé odrovnaní? A do háje, proč jsem já tak vyčerpaná, že jsem ani nešla na páteční večerní drink a raději si lehla doma na gauč a před jedenáctou usnula?

Vzpomínám si na rozhovor s jednou lékařkou, s níž jsem v roce 2008 spolupracovala. Nešlo nám do hlavy, že jsme tak unavené, když do sebe obracíme jeden šálek kávy za druhým, abychom vydržely vzhůru do konce ordinační doby. Řekla jsem docela věcně, že už jsem přistoupila na to, že budu po zbytek života každý den unavená, a že smíření se s tímto faktem je asi to nejlepší, co můžu dělat. Překvapeně na mě pohlédla a podivila se, že to beru s takovým klidem. Stoicky jsem kývla jako žena odsouzená na smrt a přijala svůj osud.

Co se tedy stalo mezi léty 2008 a 2014? Co nastartovalo můj obrat o sto osmdesát stupňů, že teď píšu knihu o tom, jak můžete zvítězit nad vlastní únavou? Jako praktická lékařka denně vídám pacienty, kteří mi tvrdí, že jsou malátní a unavení, aniž by to mělo nějakou jasnou medicínskou příčinu. Říkám tomu „problém životního stylu“ – takový způsob života má značný vliv na život a duševní pohodu člověka, ale není to patrné z obvyklých lékařských krevních testů nebo vyšetření. Příznaky jsou víc než skutečné, ale nedají se léčit konvenčními metodami. Viděla jsem pacienty v slzách – byli fyzicky tak vyčerpaní, že nemohli pečovat o své děti nebo vstávat ráno do práce. Je zbytečné dodávat, že kvalita jejich života dramaticky poklesla.

Byla jsem strašně frustrovaná. Mí pacienti neskutečně trpěli a nevěděli, co s tím mají dělat. Když jsem tedy v podstatě náhodou natrefila na integrativní medicínu, věděla jsem, že mým posláním je stát se lékařkou integrativní medicíny. Tato medicína se běžně praktikuje v USA a Austrálii, dokonce ji vyučují na lékařských fakultách a vztahuje se na ni v těchto zemích zdravotní pojištění. Já sama jsem ji na fakultě nestudovala. Jsem si jistá, že většina dobrých lékařů se snaží pracovat holisticky, zaměřením na pacientův životní styl a sociální zázemí, ale nikdo v přesných pojmech neučí, nakolik to ovlivňuje naše fyzické a duševní zdraví. Je možné, že to souvisí se způsobem financování zdravotnictví v Británii nebo také možná s tím, jak jsou tyto služby v dnešní době vytížené, já však doufám, že se k tomuto pojetí dopracujeme v blízké budoucnosti. Obecně lze říct, že integrativní medicína využívá to nejlepší ze západní a východní medicíny spolu s databází důkazů a poskytuje skutečně holistickou, celostní zdravotní péči – tj. že se zaměřuje na celého člověka (v angličtině má slovo holistic základ ve slově whole, znamenajícím celý a současně zdravý – pozn. překl.). Zaměřuji se na tyhle protivné drobné příznaky u svých pacientů a hledám cestu k obnovení rovnováhy v těle, než přerostou únosnou mez a zvrtnou se v nemoc nebo nějaký jiný zdravotní problém.

V současnosti jsem pouze jedním z deseti lékařů ve Spojeném království, kteří oficiálně mají tuto kvalifikaci. Pracuji na soukromé bázi s mnoha klienty a pomáhám jim dosáhnout optimálního zdraví. To obnáší úplnou a komplexní konzultaci, kdy jedince beru jako „celek“ a hodnotím všechny faktory přispívající k jeho zdraví a duševní pohodě. Na rozdíl od klasického praktického lékaře se nespokojím s pouhou absencí nemocí, zvlášť když se mí pacienti stále necítí dobře. Chci každého jedince posílit do té míry, že převezme vládu nad svým životem, předejde všem nemocem a obnoví své fyzické i duševní zdraví. Moje role spočívá mimo jiné v tom, že hodnotím výživu, kondici, stres, chemickou i hormonální nerovnováhu, zažívání a toxicitu v těle.

Jako praktická lékařka v systému státní zdravotní péče a současně holistická lékařka vám mohu názorně ukázat, jak dosáhnout pevného a trvalého zdraví pomocí drobných, postupně zaváděných změn. Tyto změny vás posílí, abyste převzali kontrolu nad svým zdravím a dostali se do té nejlepší formy, v jaké můžete být. Ve svůj program plně věřím. Když se jím budete řídit, garantuji vám, že se budete cítit fantasticky, omládnete vnitřně i navenek a budete mít kondici a energii na to, abyste žili svůj život naplno. Co je k tomu potřeba?

MALÉ ZMĚNY ZNAMENAJÍ VELKÝ ROZDÍL

Je to opravdu tak prosté jako dobře se stravovat, pít víc vody, zvládat stres a cvičit? Ve většině případů ano. Potkávám však spousty pacientů, kteří tyhle věci dělají, a přesto se cítí unavení. V takových případech se musíme zaměřit na jiné typy nerovnováhy, abychom se dopracovali k optimálnímu celkovému zdraví. Tato kniha vám ukáže, jak na to. Všichni jsme velmi zaměstnaní lidé a také ve svém volném čase se věnujeme mnoha činnostem. Proto vám budu poskytovat jen takové rady, které se mohou snadno stát součástí vašeho každodenního života a zavedených rutin.

Především vám doporučím, abyste si tuhle knihu přečetli od začátku do konce a potom si vybrali kapitoly, které s vámi nejvíce souzní – s těmi začněte. Nebo si můžete udělat kontrolní test v 1. kapitole, jenž se týká energetického zdraví (str. 27–33), a uvidíte, kde budete mít nejvyšší skóre. Pak začnete s těmito částmi, protože jste to vy, kdo potřebuje nejvíc pomoct. Dopřejte si čas na vstřebání informací a změny provádějte až tehdy, když se budete cítit připravení a schopní je uskutečnit. Je to běh na celý život, žádná provizorní úprava, a tak si ten čas opravdu dopřejte.

ZHODNOŤTE SVŮJ SOUČASNÝ ZDRAVOTNÍ STAV

Knihu Jak zatočit s únavou jsem psala se záměrem vyzdvihnout jednu velmi důležitou myšlenku, na kterou až příliš často zapomínáme:

O vaše zdraví by nikdo neměl pečovat víc než vy. To VY se musíte stát odborníkem na sebe a VY jste osoba zodpovědná za vaše vlastní zdraví.

Ano, VY! Váš obvodní lékař a další zdravotní specialisté vás mohou vést, ale kontrola leží ve vašich rukou a také všechna rozhodnutí musíte nakonec učinit vy sami. Není to povzbuzující představa?

První krok plánu spočívá v tom, že budete k sobě vskutku upřímní a pečlivě zhodnotíte, jak na tom jste po stránce energie, zdraví a duševní pohody. Když to provedete bez odsuzování a zbytečné negativity a vytyčíte si pozitivní zdravotní cíle, potom jasněji uvidíte, kam chcete jít a čeho si přejete dosáhnout.

Byla bych ráda, kdybyste si zodpověděli následující otázky. Použijte zápisník, ke kterému se můžete vracet:

1. Které tři věci byste na svém zdraví nejraději změnili? Jaké tři věci byste nejraději změnili ve svém životě? Uvědomujete si, které z vašich současných aktivit by mohly mít dopad na vaše zdraví? (Zamyslete se nad dietou, cvičením, stresem, kouřením, alkoholem atd.)

2. Kdybyste změnili výše uvedené věci, jaký by to na vás mělo vliv? Jak byste se potom cítili? Jakým způsobem by to zlepšilo váš život?

3. Jaké změny byste mohli učinit, aby se shodovaly s vaším nynějším životem?

4. Jak moc se v současné době cítíte šťastní a proč?

5. Jaké jsou vaše stresové hladiny a proč?

6. Jak moc se věnujete pohybu a cvičení? Co vám v tom brání/co vás motivuje?

7. Jaká je vaše strava? Co ovlivňuje její složení?

8. Jaký dopad, myslíte, by mohl mít váš nynější životní styl na vaše zdraví, až budete staří?

Chcete-li z tohoto programu vytěžit maximum a stát se expertem na sebe sama, musíte být stoprocentně upřímní. Některé z těch otázek se vám nebudou zodpovídat lehce, a tak vám radím, dejte si týden na to, abyste si opravdu ujasnili, jak na tom po stránce současného fyzického a duševního zdraví jste, a teprve pak začněte postupovat vpřed. Žádné správné či špatné odpovědi neexistují.

Doporučuji, abyste si zapsali první odpovědi, které vás napadnou, a potom je denně 10–15 minut revidovali, zda nepotřebují upravit nebo jestli vás nenapadají nové. Na konci týdne si zaznamenejte zrevidované odpovědi a v dalších týdnech pak budete moci sledovat, nakolik se věci zlepšují.

Až se budete cítit posílení, budete schopni převzít vládu nad svým zdravím a duševním rozpoložením. Jakmile učiníte tenhle první krok a převezmete zodpovědnost, nastupujete cestu ke zdraví, které jste si vždycky přáli. Ve své praxi, s využitím nových a průkopnických nástrojů integrativní medicíny, oddaně pomáhám svým klientům dosáhnout toho nejlepšího zdraví a energie. Nyní jsem odhodlaná pomoci stejným způsobem i vám prostřednictvím této knihy.

Nikdy není příliš pozdě začínat s regenerací těla, mysli a ducha. Občas se nám zdá, že musíme zdolat hodně velký kopec, který odděluje naši stávající situaci od dobré kondice, jíž chceme dosáhnout. Vězte, prosím, že jsem tady pro vás a povzbuzuji vás, ať vytrváte na cestě. Abyste byli zdraví a nabití energií, jak je to jen možné. A proto musíte postupovat pěkně krok za krokem.

Spousta lidí si neuvědomuje, že náš celkový stav přímo souvisí s životním stylem, který si volíme. Například strava má velký dopad na naše pocity a energetické hladiny. Ovoce a zelenina, které jíme, dodávají tělu energii; naopak průmyslově zpracované potraviny naši zásobu energie adekvátně ničí. Rovněž kouření, alkohol a kofein nabourávají energii, stejně jako stres, zatímco uvolnění, pohyb a užívání těch správných výživových doplňků hladinu energie pozvedá. Zároveň bychom měli vědět, že když jedeme takříkajíc naprázdno – což v naší workoholické kultuře hodnotíme jako chvályhodné –, způsobuje to totální narušení našich přirozených rytmů.

JAK VÁM MŮŽU POMOCT

Jsem tady, abych vás vedla po nové cestě ke zlepšení a maximální kvalitě vašeho zdraví, a tato kniha vás tímto procesem provede krok za krokem. Mám ráda rychlé občerstvení, čokoládu a večírky stejně jako každý, a proto jsem realista a radím postupovat podle zásady 70/30. Znamená to praktikovat nový režim pět/šest dní v týdnu a ve zbylých dnech (dni) si pak můžete dopřát pár „laskomin“. Jste-li na tom zdravotně relativně dobře, uvidíte změny za několik týdnů. Pokud zrovna nejste v nejlepší kondici, radila bych vám, abyste na sebe byli trochu přísnější. Slibuji, že to bude stát za to.

Vím jistě, že tyhle věci fungují! Nejen proto, že jsem je studovala a viděla účinky na svých pacientech, ale také proto, že tímto způsobem pečuji o sebe. A můžu vám upřímně říct, že se v tuto chvíli cítím báječně. Ale nebylo tomu tak vždycky. Potýkala jsem se s nadváhou a stresem, špatně jsem spala a každý svůj nezdar jsem vydatně kompenzovala vlastnoručně naordinovanými léky. Před pár lety jsem měla hrozný pocit, že život prostě není fér a nic se na tom nezmění. Jenže pak jsem se změnila já. Vůbec ne najednou, ale pomalu a postupně. Nejdřív jsem začala s meditací a pěstováním bdělosti, a to jste měli vidět, jak jsem se najednou cítila uvnitř. Bdělost se týká žití v přítomném okamžiku, kdy se více nalaďujete na své přítomné pocity a okolí, místo abyste soustavně mysleli na minulost nebo snili o budoucnosti. Také mi to pomohlo přestat hledat vnější síly, které by mě učinily šťastnou, a uvědomila jsem si, že se to všechno nachází ve mně. Díky tomu jsem pak skoncovala s nezdravými „módními dietami“ a zaměřila se na zdravější změny životního stylu: Začala jsem víc jíst ovoce a zeleninu, pít čerstvé šťávy a omezila spotřebu cukru, který jinak, věřte mi, miluju! Nyní se snažím jíst dobroty s mírou. Rozhodla jsem se chodit méně na večírky, protože jsem byla celou dobu vyčerpaná a utahaná. Myslela jsem si, že musím vyrážet mezi lidi, abych sama sobě dokázala, jak jsem zábavná a jedinečná. Teď už ale vím, že nemusím nikomu nic dokazovat a mohu svůj čas věnovat věcem a lidem, které mám doopravdy ráda.

Přestala jsem trávit čas s lidmi, kteří mě využívali a odsávali mi energii, a dávám teď raději přednost několika pevným a vzájemně podpůrným přátelstvím. Cvičit nemůžu vždycky, protože často makám patnáct hodin denně, ale snažím se chodit v poledne na procházky a mezi jednotlivými pacienty cvičím protahovací cviky. Mé místo v životě je nyní dobré, ale nestalo se to přes noc. Musela jsem uskutečnit spousty drobných změn v určitém časovém intervalu, abych tím vším nebyla zahlcená a nevzdala se, a můžu vám po pravdě říct, že to vedlo k obrovským změnám. Vím, že totéž může potkat vás. Mé vlastní zkušenosti mne přivedly k tomu, že praktikuji medicínu tímto způsobem: Každý člověk pro mne představuje celek a zaměřuji se na všechny stránky jeho života, abych ho přivedla k optimálnímu zdraví. Samozřejmě, čas od času uklouznu, protože mívám spoustu práce nebo se cpu pár týdnů čokoládou a tělocvičnám se vyhýbám, ale vždycky si uvědomuji, že můj život je postupný proces. Dopřávám si tedy čas na péči o sebe a také se snažím nebýt na sebe moc tvrdá. Připomenu si, proč je důležité pečovat o své zdraví, a začnu prostě znovu.

Všechno, co vám doporučím, jsem už vyzkoušela a prověřila sama na sobě. Nechtěla bych po vás nic, co jsem nezvládla sama. Věřte mi. Spolupracujte se mnou a dovolte mi, abych vás na každém kroku podporovala. Budou-li doporučení, uváděná v této knize, podložena vědeckým výzkumem, neopomenu se o tom zmínit. Společnými silami můžeme dosáhnout maxima – upevnit vaše zdraví, energii i celkovou kondici. A tak tedy začněme!

KAPITOLA 1

CESTA K POSÍLENÍ SEBE SAMA

Zdravotní stav obyvatel rozvinutého světa je kritický. Lidé sice žijí déle, ale jejich životy jsou poznamenány horším zdravím. Obezita, cukrovka, mozkové mrtvice a srdeční příhody dosáhly epidemických rozměrů. Zdravotnické systémy se tomu snaží čelit a v některých oblastech balancují na pokraji zhroucení.

Studie zveřejněná v květnu 2013 ukázala, že mnozí se možná dožijeme osmdesátky, ale budeme mít v tomhle věku zhoršené zdraví, budeme déle churavět, případně trávit víc času v nemocnici.11 To mi nepřipadá jako zábavná vyhlídka. Jako praktická lékařka navštěvuji hodně pečovatelských ústavů a vídám staré lidi, kteří jsou upoutáni na lůžko či chronicky nemocní a život jim nepřináší mnoho potěšení a radosti. Po takové budoucnosti rozhodně netoužím.

Zatímco britský systém státní zdravotní péče poskytuje prvotřídní služby širokým řadám obyvatel, mnozí se na něm stali závislými a zapomněli, že jsme to koneckonců my, kdo nese odpovědnost za své zdraví. Jako praktická lékařka vidím, že se mí pacienti všeobecně dělí do dvou kategorií. Někteří si myslí, že pokud nějaká léčba není hrazena systémem zdravotní péče, pravděpodobně není dobrá, a nevyplatí se do ní investovat; a potom jsou tu ti, kdo věří v „netradiční“ terapie, jako je akupunktura a osteopatie, a vadí jim, že systém zdravotní péče takových terapií nenabízí víc. Ve Spojeném království jsou alternativní terapie často terčem posměchu a skepse, zatímco Američané a Australané je nabízejí jako samozřejmost. Lidé by si měli uvědomit, že náš zdravotní systém dělá skvělou práci, když léčí naléhavé a vážné zdravotní problémy, jako jsou infarkty, mrtvice a nemoci vyžadující medikamenty nebo chirurgii, ale že bychom měli myslet také na své duševní blaho – změnami životního stylu a někdy i terapiemi, za které si zaplatíme, abychom v sobě upevnili pocit pohody a hlavně snížili riziko onemocnění. Má-li systém zdravotní péče fungovat efektivně, musíme všichni převzít odpovědnost za své zdraví, abychom systém tolik nezatěžovali, a pečovat o sebe, jak nejlépe dovedeme, aby se těm nejvíc nemocným dostalo v pravý včas léčby, kterou skutečně potřebují. Jsem přesvědčená, že i když se narodíte s chronickou nemocí, pořád je ve vaší moci tuhle situaci zlepšit uskutečněním těch správných rozhodnutí. Žádná výmluva zde neobstojí.

Dovolte mi uvést několik příkladů, jak se může integrativní medicína podílet na nápravě zdravotních potíží. Jedním z průkopníků integrativního zdraví v USA je Dr. Dean Ornish. Vyvinul program, který je k dispozici po celých Spojených státech jako součást zdravotního pojištění a prokazatelně přispívá k omezení srdečních chorob a rakoviny prostaty. Snímky tepen, pořízené po uvedení tohoto plánu do praxe, ukázaly, že „povlak“ způsobující angínu a srdeční infarkt se zmenšuje a ustupuje. A snímky prostatických žláz vykazují zmizení rakoviny poté, co se pacienti několik měsíců řídili zmíněným plánem. Chtěli byste vědět, jaký úžasný plán dokáže zvrátit nemoci srdce a rakovinu prostaty? Obnáší vegetariánskou dietu s velmi nízkým obsahem tuků, cvičení jógy, meditaci a začlenění do podpůrné skupiny. Tak je to. Žádné invazivní chirurgické zákroky nebo drastické chemoterapeutické drogy.[2]

Na půdě Spojeného království může jako další příklad posloužit pan Allan Taylor. Tomuto šestasedmdesátiletému dědečkovi lékaři diagnostikovali rakovinu střev a musel se podrobit chirurgickému zákroku a chemoterapii. Potom se dostavil na kontrolní vyšetření a dozvěděl se, že rakovina se bohužel rozšířila do jiné části střev. Lékaři mu sdělili, že je jakákoli další léčba zbytečná, poněvadž nádory se budou neustále objevovat jinde, a že v jeho případě přichází v úvahu už jen paliativní, tedy bolest zmírňující péče. Pan Taylor se však s touto chmurnou prognózou nesmířil. Začal hledat na internetu a přihlásil se do programu, jenž sestával z vegetariánské diety a konzumace nejméně deseti porcí ovoce a zeleniny za den, do toho užíval meruňková jádra, selen, zelený ječmen v prášku, kapsle kurkumy a vysoké dávky vitamínu C. Za čtyři měsíce přišel pan Taylor na prohlídku a po rakovině nebylo v jeho těle ani stopy.[3]

Je vidět, že naše tělo dokáže úžasné věci; jen mu musíme dodat to správné palivo, aby je dokázalo.

MÁM TO V GENECH…

Neuplyne týden, abych to od nějakého pacienta neslyšela. Ale hádejte co? Úžasná studie z roku 2009, oceněná Nobelovou cenou, prokázala, že geny nejsou neměnné, jak jsme si dřív mysleli. Telomery na koncích genů je možné zkracovat nebo prodlužovat: Čím kratší telomer, tím větší je pravděpodobnost, že dříve zestárnete a zkrátíte si život; naopak čím je váš telomer delší, tím vyššího se dožijete věku. Řada faktorů zkracujících telomery nepotřebuje komentář – například kouření, nadměrné pití nebo špatná strava. Mě nejvíc překvapilo zjištění, že stres zkracuje telomery úplně stejně jako kouření. Proto má stres na vaše zdraví stejně špatný vliv jako kouření.[4]

Dr. Dean Ornish zjistil, že během tříměsíčního zapojení pacientů do zdravotních programů došlo ke změnám u více než pěti set genů – výzkumníci byli svědky „zapínání“ genů zabraňujících nemocem a „vypínání“ jejich protipólů, které se podílejí na chronických nemocech a rakovině. Doktor Ornish říká, že geny jsou možná vrozené, ale ještě nejsou vaším osudem.

Často vzhlížíme k výdobytkům medicíny, jako jsou nové léky, procedury a technologie, ovšem pravda je, že o našem zdraví a duševní pohodě rozhodují tak prosté volby, jako to, co jíme, jak zvládáme stres, jak moc se věnujeme pohybu a jak šťastní se cítíme.

NÁŠ VLASTNÍ VNITŘNÍ ZDROJ ENERGIE

Každá buňka vašeho těla je tvořena čistou energií. Když jsme na tom fyzicky, emocionálně a duchovně dobře, energie vyrovnaně proudí našimi těly a my se cítíme báječně a plní vitality. Mnoho tradic, jako jóga, buddhismus a taoismus, se snaží obnovit rovnováhu a proudění energie v našich tělech. Rovněž čínská medicína a akupunktura obnovují náš energetický tok. Energie proudící naším tělem se nazývají různě: čchi, aury, čakry nebo meridiány. Čchi platí za čistý zdroj energie, která námi protéká a dodává nám energii zevnitř. Aura je energie, která nás obklopuje zvenčí, čakry jsou energetická centra, která se nacházejí v těle a korespondují s různými orgány a emocemi. Meridiány jsou energetické proudy, které procházejí tělem. Pokud je naše energie v nerovnováze, může ovlivňovat hormonální systém, krevní oběh, narušovat chemické signály v těle a potažmo i nervový systém. Metody a techniky, které se naučíte v této knize, ať už se týkají stravy, tělesného pohybu nebo zvládání stresu, vám pomohou obnovit váš vnitřní zdroj energie. Každá buňka v našem těle vibruje na určité frekvenci a my správným stravováním a konáním dalších dobrých věcí pro zdraví můžeme svůj vnitřní zdroj energie doplňovat.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

PŘEDMLUVA

ÚVOD

KAPITOLA 1