Top 10 zajímavostí

Kreml Světoznámá, hradbami obehnaná pevnost je přehlídkou skvostných chrámů a vznešených paláců

Chrám Vasilije Blaženého na Rudém náměstí Nejslavnější moskevské kopule

Majakovského muzeum Revoluční díla brilantního básníka

Park Vítězství Do této oázy klidu si chodí odpočinout od ruchu velkoměsta celé rodiny

Muzeum Maxima Gorkého Vrcholné dílo moskevské secese

Dům L. N. Tolstého Působivý domov literárního velikána

Novoděvičí klášter Klenot pravoslavného křesťanství s bohatou historií

Palác ve čtvrti Zarjaďje Uvnitř bojarského sídla se zrodila dynastie Romanovců

Puškinovo muzeum Jedno z nejlepších světových muzeí klasického a moderního umění

Stará a nová budova Treťjakovské galerie Nejprestižnější sbírky ruského umění

Ideální den v Moskvě

9.00 Snídaně

Den začněte bohatou snídaní ve vašem hotelu, nebo zamiřte do restaurace Bosco, kterou najdete v obchodním domě GUM na Rudém náměstí.

10.00 Kitaj-gorod

Projděte se středověkými uličkami staré Moskvy a kochejte se pohledem na vyšperkované chrámy a kupecké domy, které se střídají s modernistickými a kancelářskými budovami. Nakupte si suvenýry nebo si jen projděte obchody v GUMu a na ulici Nikolskaja, zamiřte i do Historického muzea.

12.00 V podzemí

Vydejte se z Rudého náměstí Iverskou bránou na náměstí Revoluce. Zde sejděte do metra a ve stanici si prohlédněte sochy ozbrojených dělníků. Modrou linkou dojeďte do stanice Kurskaja a zde přesedněte na okružní linku (koľcevaja linija).

13.30 Tržnice

Okružní jízdu metrem zakončete ve stanici Cvětnoj bulvar. V 5. poschodí zdejšího nákupního centra navštivte farmářské trhy a ochutnejte některé místní delikatesy. Nakupte si nějaké dobroty s sebou a v nedalekém parku si udělejte piknik, nebo si zaskočte do restaurace v 6., či 7. patře na lehký oběd.

15.30 „Baňa“ volá

Očistěte své tělo i duši v nedalekých Sandunovských lázních (Něglinnaja 14), co by kamenem dohodil od obchodního domu Cvětnoj. Střídejte páru a ledovou koupel, dokud nebude vaše pokožka krásně vláčná a tělo dokonale osvěžené. Osvěžte se šálkem čaje, nebo si dejte pivo a vydejte se zpět do víru velkoměsta.

18.00 Životabudič

Přidejte se k místním, kteří vyráží po práci na skleničku něčeho ostřejšího do některého z barů na pěší zóně Kaměrgerskij pereulok či v sadu Ermitáž. Nebo jen tak pozorujte cvrkot v Alexandrovském sadu.

19.00 Klasická kultura

Prožijte příjemný večer s ruskou kulturou. Čeká na vás balet ve Velkém divadle, opera v Nové opeře či filharmonický koncert ve Velkém sále Moskevské konzervatoře. O přestávce zažeňte hlad v divadelním bufetu, dejte si chlebíček s kaviárem a sklenku šampaňského.

22.30 Hoďte se do pohody

Zamiřte na Bolotnyj ostrov (Balčug) a okuste atmosféru desítek zdejších klubů, klasických i vysloveně bohémských. Jste-li nekuřáci, jedním z mála moskevských nekuřáckých klubů je Bělka (Bolotnaja nab. 3). V postindustriální, uměním doslova přetékající restauraci Art-Akaděmija (Běrseněvskaja nab. 6) si můžete dát něco malého na zub a současně se nasytit umění, filmů i hudby.

00.30 Sklenička před spaním

Svůj náročný den zakončete skleničkou v O2 Lounge v posledním patře hotelu Ritz-Carlton. Cena bude astronomická, ale nádherný výhled na noční Rudé náměstí a Kreml věru stojí za to.

Úvod

Moskva zažívá neuvěřitelný boom. Vznikají nová nákupní centra, bary a noční kluby, všude září světla neonů, město trápí dopravní zácpy a zlatá moskevská mládež jde vždy s dobou. Panská sídla v pastelových barvách stojí vedle mistrovských děl období secese a jen o kousek dál narazíte na konstruktivistické patvary, sovětská sídliště i moderní prosklené administrativní budovy. Na návštěvníky zde čekají věhlasná umělecká díla či nádherně zrestaurované chrámy, jejichž zlaté kupole září v panoramatu města.

Město je sídlem vlády a současně středobodem ruského umění. Nabízí to nejlepší ze světového baletu, vážné hudby a divadla, ale má i skvělou klubovou scénu. Jeho hlavní dominanty – Kreml, Rudé náměstí a chrám Vasilije Blaženého – vám podrobněji představíme, stejně jako mnohé z významných ruských postav, které jsou s tímto městem spjaty. Moskva byla například domovem Tolstého, Gorkého a Majakovského. Město je i centrem vzdělání, najdete zde univerzity i jiné vzdělávací instituce a setkáte se s mezinárodní studentskou komunitou.

Mnohonárodnostní metropole

Populace tohoto více než desetimilionového města se skládá z neuvěřitelného množství národností; kromě Rusů zde žije mnoho lidí z bývalých sovětských republik ze Střední Asie a Kavkazu. Přestože zde najdeme velmi početné komunity imigrantů (Číňané, Indové, Evropané, Korejci či stavební dělníci z Kavkazu, Střední Asie a Turecka), nejsou zde žádné čtvrti s etnicky homogenním obyvatelstvem. Až budete popíjet kávu na zahrádce v některé z místních kaváren, určitě si všimnete neuvěřitelné pestrosti stylů – elegantně oblečené dívky na jehlových podpatcích, stařenky v šátcích, potetovaní pásci s modrými vlasy, byznysmeni ve značkových oblecích, kněží v sutanách i zahalené muslimky – ti všichni zde tvoří jeden ohromný bzučící úl.

Putin, Lenin a Marx společně na Rudém náměstí? To určitě ne...

Hlavní moskevské třídy lemují obchody a restaurace, postranní uličky však často zejí prázdnotou. Úroveň služeb je často nevyrovnaná, nezřídka se bohužel setkáte i s neochotou, až nevlídností. Nicméně nevzdávejte to a pokuste se pochopit zdejší mentalitu – Rusové mají opravdu velká srdce. Ale život tady není jednoduchý. I když dnes Rusko relativně prosperuje, lidé si dobře pamatují následky bolestné postkomunistické transformace, většina státních úřadů funguje podle vlastních nepsaných pravidel a velkým problémem stále zůstává korupce. Není tedy divu, že mnoho Rusů, kupodivu i těch, kteří předchozí režim nezažili, s nostalgií vzpomíná na časy Sovětského svazu.

Ruská příjmení

Ruská příjmení vyjadřují, stejně jako v češtině, pohlaví svého nositele. Například když bude mít Ivan Ivanov sestru, bude se jmenovat Olga Ivanova. Ruština navíc užívá tzv. otčestva, jména po otci, která se uvádí před příjmením. Mužská forma tohoto jména končí příponou „-ič“ nebo „-ovič“, ženská na „-ovna“. Pokud jsou tedy sourozenci dětmi Vladimira, chlapec bude Vladimirovič a dívka Vladimirovna. Rusové se často oslovují jen „Ivane Vladimiroviči“, příjmení vypouštějí.

Komunistické minulosti si i v dnešní uspěchané Moskvě jistě všimnete. Asi vás zaskočí i zdejší problémy s dopravou. Úřady tak trochu nepočítaly s enormním nárůstem počtu automobilů v ulicích, a tak je dnes příliš mnoho chodníků a málo parkovišť. Permanentně jsou zde dopravní zácpy, kterými je Moskva vyhlášená. Proto je lepší pohybovat se po městě metrem.

Velkolepé metro

Jen několik málo měst se může pochlubit podzemní dráhou, která je rychlá a spolehlivá, a navíc je jedním z největších turistických taháků. Stavba moskevského metra začala v roce 1931 v rámci tehdejší první pětiletky a již od samého počátku byla jistým způsobem výkladní skříní, kterou chtěl sovětský režim demonstrovat úspěchy proletariátu. Síť moskevského metra má více než 200 stanic, intervaly mezi jednotlivými spoji jsou přibližně dvě minuty. Jednotlivé zastávky jsou opravdovými mistrovskými díly, palácové stanice obložené mramorem či žulou osvětlují křišťálové lustry, bývají vyzdobeny mozaikami, sochami či basreliéfy. Každá stanice je originál. Mnohá vyobrazení statných dělníků, usměvavých rolníků a odhodlaných revolucionářů jsou tendenčním zobrazením sovětské historie a statečného proletariátu.

Stanice Majakovského, která byla oceněna na mezinárodní výstavě v New Yorku v roce 1938, je naopak spíše strohá a uhlazená. Připomíná kolonádu, kterou tvoří dvě řady pilířů vytvářejících u stropu klenbu. Ta obsahuje 34 mozaik z cyklu 24 hodin sovětského nebe od avantgardního malíře Alexandra Dejneky a úryvky veršů Vladimíra Majakovského. Stanice Náměstí Revoluce je známá svou sochařskou výzdobou, zobrazující revolucionáře různých povolání, zatímco stanice Kyjevská oslavuje působivými mozaikami bývalou obilnici Sovětského svazu. Metro nejlépe poznáte, když se vydáte na okružní jízdu a vystoupíte si v každé stanici – to vše za cenu jednorázového jízdného.

Přestavba města

Město je stále jakýmsi polotovarem. Největší přestavbou prošlo v době, kdy byl starostou Moskvy Jurij Lužkov, v období od roku 1992 do roku 2010. Na druhou stranu bylo toto období zlatou érou korupce. Volání po změně vyneslo do křesla moskevského starosty Sergeje Sobjanina, který přislíbil, že bude více naslouchat požadavkům občanů. Občas zaslechnete nářky, že vše jde kupředu příliš rychle, že narychlo stavěným podzemním nákupním centrům a parkovištím hrozí zřícení a že korupci se stále nepodařilo vymýtit. Ale je třeba říci, že většina provedených změn má své opodstatnění a byla opravdu nutná. Nejzáslužnější je kompletní obnova historických skvostů, jakými jsou Kazaňský chrám či chrám Krista Spasitele, které nechal Stalin srovnat se zemí údajně jen proto, že překážely v cestě průvodům a vojenským přehlídkám. Chrám Vasilije Blaženého byl také na černé listině, ale zázrakem svému osudu unikl. Stalin vůbec zanechal v Moskvě nesmazatelné stopy. Po celém městě nechal vybudovat ohromné bulváry a svoje úsilí završil výstavbou obřích „sedmi sester“, mrakodrapů, které dodnes dominují panoramatu Moskvy. „Dvorním“ architektem starosty Lužkova byl Zurab Cereteli, prezident Ruské akademie umění, autor památníku v parku Vítězství nebo poněkud megalomanské sochy Petra I. na řece Moskvě. Prohlídka města z lodi skýtá zajímavý pohled na Moskvu. Při plavbě uvidíte, jak se tato původně malá obchodní stanice na soutoku řek Moskvy a Něglinky rozrůstala.

Jedna ze Stalinových „sedmi sester“ na nábřeží Kotělničeskaja

Jazyk

Názvy ulic v centru jsou někdy uváděny jak v azbuce, tak v latince. V muzeích, zejména v těch menších, jsou popisky exponátů pouze v azbuce. Alespoň částečná znalost azbuky vám určitě pomůže.

Moderní ruský jazyk vděčí za svou písemnou podobu slovanským věrozvěstům Cyrilovi a Metodějovi, bratrům z řecké Soluně. Jako základ abecedy jim posloužila řečtina, ke které přidali deset písmen pro označení slovanských hlásek, které řečtina nezná. Staroslověnština se dodnes používá v poněkud pozměněné podobě pod názvem církevní slovanština při bohoslužbách. Na ruském území je staroslověnské písmo doloženo od 10. století. Ruština byla mnohokrát reformována a ve vlnách podléhala vlivu cizích jazyků. Nejprve byla ovlivněna jazykem Tatarů a Mongolů, od nich pochází řada finančních a administrativních termínů. Za vlády Petra I. Velikého bylo přejato mnoho slov z němčiny a nizozemštiny, hlavně z oblasti vojenství a soudnictví. Později se na carském dvoře výrazně rozšířila francouzština, která dala ruštině tisíce nových výrazů. V dnešní době má na slovní zásobu ruštiny největší vliv angličtina, díky ní se jazyk obohatil o slova jako jsou бар (bar) nebo бизнес-ланч (pracovní oběd).

Počasí

Moskva leží přibližně na úrovni skotského Edinburghu. Moskevské zimy jsou dlouhé a mrazivé, obloha je většinou zatažená a často sněží. Spíše než do ulic vyráží Moskvané raději do nákupních center a do metra, kde je příjemné teplo. Úžasné, ale příliš krátké léto je slunečné a horké. Všechny moskevské parky, bulváry a náměstí se tou dobou zazelenají a rozkvetou. Nejvhodnějším obdobím pro milovníky umění je podzim – v září totiž začíná sezóna divadel, jejichž soubory se právě vrátily ze svých letních turné. Časné jaro (březen a duben) není pro návštěvu města vhodné; ani tradiční ruský svátek – maslenica – vám dostatečně nevynahradí všudypřítomné bahno, sněhovou břečku a pohled na holé stromy bez listí.

Otevřeno nonstop

Moskva nikdy nespí, bez ohledu na roční období. Zvláště v létě má neuvěřitelné procento obchodů a služeb otevřeno 24 hodin denně. Doprava a obchod jsou neustále v pohybu. Sotva v pozdních večerních hodinách skončí divadelní představení, již začíná produkce v nejbližším nočním klubu. Až budete nasyceni klubové atmosféry, můžete až do ranních hodin odpočívat v internetové kavárně. Vždy a všude narazíte na produkci živé hudby, ať už na obyčejné rodinné oslavě s kytarou, v zakouřeném jazzovém klubu nebo v podchodu metra, kde konzervatoristé hrají třeba skladby Vivaldiho. Moskva je jednoduše jiná a její vibrace vás prostě pohltí.

Podzim je v Moskvě nejkrásnější

Stručná historie

Historie Moskvy je opravdu bouřlivá a plná zvratů. Město bylo napadáno z východu i ze západu, mnohokrát bylo vypáleno a srovnáno se zemí. Otřásaly jím revoluce a několikrát bylo přestavěno k nepoznání podle toho, v jakém rozmaru se právě nacházel jeho vládce. Přesto je dodnes plné skvostných architektonických děl. Místo, kde dnes Moskva stojí, bývalo úrodným lánem země, plným řek, jezer a lesů. Proto se zde již v 5. století usadili první Slované. Na přelomu 10. a 11. století, kdy většinu evropského území Ruska ovládala kyjevská knížata, zde byla založena malá obchodní stanice.

První vyobrazení Moskvy v rukopise ze 12. století

Hradiště

První zmínka o městě se v kronikách objevuje v roce 1147, kdy kníže Jurij Dolgorukij ze Suzdalu píše svému spojenci, knížeti černigovskému Svjatoslavu Olgovičovi: „Přijeď za mnou, bratře, do Moskvy...“ Kníže Jurij Dolgorukij se zde usadil a místo, kde se dnes nachází Kreml, opevnil dřevěnými hradbami.

Během prvních staletí své existence bylo Moskevské knížectví jedním z mnoha na ruském území. Roku 1237 byla všechna knížectví porobena Mongoly, divokými nájezdníky z Východu. Po smrti chána Kublaje se rozdělila na čtyři chanáty. Západní území připadla chanátu Zlatá horda. Mongolové zde vládli téměř 250 let.

Město s bílými hradbami

Kreml (кремль) je ruský výraz pro pevnost. V původním významu slovo označovalo nejodolnější stavební dřevo. V ruské poezii je Moskva označována jako „město s bílými hradbami“, neboť ve 14. století bývaly zdi Kremlu a později i vlastní městské hradby bílé barvy.

Třetí Řím a sjednocování ruských knížectví

Nadvláda Mongolů po sobě zanechala stopy. Zlatá horda sice vyžadovala placení vazalských daní, rozhodovala o jmenování knížat, ale současně zřídila na ruském území mnoho administrativních a finančních institucí a ponechala naprostou volnost pravoslavné církvi. Prvním vládcem Rusi, který byl pokřtěn, se stal kyjevský kníže Vladimír I. (958–1015). Když se Cařihradu v roce 1453 zmocnili Turci, začala si ruská pravoslavná církev nárokovat označení „jediná pravá církev“. Kronikář tehdy napsal: „Dva Římy padly, ale třetí vytrvá a čtvrtého už nebude.“ Myšlenka či vize Moskvy jakožto „Třetího Říma“ má dodnes pevné místo v ruské politické rétorice.

Důležitost a moc Moskvy stále narůstala, začínala ovládat další a další knížectví, a to především za vlády Ivana III. (zvaného Veliký, 1462–1505) a jeho syna Vasilije III. (1505–33). K postupnému „sjednocování Rusi“ docházelo jak mírovými, tak vojenskými prostředky.

Chánové zřejmě přecenili svoje síly. Roku 1480 jim Ivan III. vypověděl poslušnost a v roce 1493 se prohlásil za vládce vší Rusi. Jelikož se oženil s neteří posledního byzantského císaře Konstantina XI., přisvojil si i symbol byzantského dvouhlavého orla a umístil jej do svého erbu. Jeho vnuk Ivan IV. Hrozný se roku 1547 nechal korunovat na cara (ruský překlad slova císař) a v roce 1556 porazil Zlatou hordu.

Ivan IV. Hrozný založil mnoho státních institucí a vytvořil speciální gardu, jejíž příslušníci se nazývali opričnici. Ti rozpoutali v Rusku mohutné represálie, namířené proti skutečným i domnělým odpůrcům cara Ivana. Teror postihl jak bojary (šlechtu), tak prosté obyvatele, dokonce celé vsi a města. Roku 1581 Ivan IV. v záchvatu vzteku smrtelně zranil svého nejstaršího syna a následníka trůnu. O tři roky později sám zemřel.

Svatý Jiří – patron Moskvy

Když roku 1598 zemřel Ivanův druhý syn Fjodor I. Ivanovič, nezanechal po sobě žádného následníka trůnu. Byl svolán Zemský sněm, který zvolil za cara Borise Godunova. Jeho vláda však byla poznamenána katastrofální neúrodou, hladomorem a nepokoji. Situace využil polský dvůr, který uvěřil tvrzení ruského mnicha Jurije Otrepjeva, jenž se prohlásil za nejmladšího syna Ivana Hrozného. V čele s tímto tzv. Lžidimitrijem I. vytáhla polská vojska na Rusko a obsadila Kreml. Následujících osm let se Rusko zmítalo v chaosu a bezpráví, na trůn usedlo několik dalších vládců (například další podvodník Lžidimitrij II.). Polská vojska byla nakonec poražena oddíly domobrany, které vedli Kuzma Minin a kníže Dmitrij Požarskij. Celé toto období, zvané Smuta, zanechalo v Rusech pocit, že vláda pevné ruky, byť jakkoli autokratická a tvrdá, je lepší než vláda žádná.

První Romanovci

V roce 1613 zvolil Zemský sněm nového panovníka. Stal se jím Michail Romanov, první z dlouhé řady Romanovců, jejichž dynastie pak vládla v Rusku až do roku 1917. V 17. století zažívala Moskva období relativního klidu. Město vzkvétalo, místní chrámy, tržiště a krčmy navštěvovali spokojení, zbožní občané, oděni ve slušivých kaftanech zdobených kožešinami. Tržišti se nesla pestrá směsice cizích jazyků, vesnické ženy zde prodávaly své výrobky ve stáncích...

A pak se na scéně objevil Petr Veliký. Tento statný, téměř dvoumetrový muž s ohromnou energií a pronikavým intelektem, se inkognito vydal do evropských zemí, kde studoval řemesla, umění, vědu a fungování státních institucí.

Poté, co potlačil několik rebelií, které vyvolala jeho starší, nevlastní sestra Sofie Alexejevna, převzal moc nad celým Ruskem. Zavedl reformy, jejichž cílem bylo přiblížit Rusko Evropě a definitivně ho vymanit z vlivu Asie. Roku 1703 posunul hranice Ruska severním směrem a v močálech okolo řeky Něvy, při jejím ústí do Finského zálivu, nechal vybudovat přístav. Do nového okouzlujícího města také přesunul roku 1712 svůj carský dvůr. Petrohrad, který Petr nepojmenoval po sobě, ale po svém patronovi apoštolu Petrovi, se tak oficiálně stal hlavním městem Ruska.

Staroanglický dvůr z roku 1628, kde nocovali obchodníci z Anglie

Vypálení města

Roku 1812, po nerozhodné bitvě u Borodina, stál Napoleon se svou armádou před branami Moskvy. Na příkaz vojevůdce Kutuzova však bylo město vypáleno a obyvatelstvo evakuováno. Téměř tři čtvrtiny Moskvy tehdy lehly popelem. Zima a hlad nakonec přinutily Napoleona k ústupu. Již v polovině 19. století město opět stálo, ač plné kontrastů. Chatrné činžáky se střídaly s elegantními středostavovskými domy, zatuchlá tržiště s krásně upravenými veřejnými parky, divoké krčmy s luxusními restauracemi. Bohatí obchodníci začali investovat do výstavby soukromých i nájemních domů a stávali se mecenáši umění. Pověst Petrohradu jakožto výlučného uměleckého a kulturního centra Ruska začala pomalu ohrožovat Moskva. Moskevský balet, konzervatoř, opera a divadlo se postupně zařadily po bok věhlasných evropských scén.

Poláci okupují Moskvu v období tzv. Smuty

Revoluce

Rusko utrpělo za 1. světové války ohromné ztráty. Zbídačené obyvatelstvo, vyčerpané léty strádání, povstalo k celonárodní vlně nepokojů. V únoru roku 1917 se carské samoděržaví zhroutilo, car Mikuláš II. byl svržen a do čela země nastoupila prozatímní vláda. V. I. Lenin a jeho revolucionáři využili situace a 25. října 1917 se po palácovém převratu chopili moci. Car a celá jeho rodina byli zavražděni. Lenin přestěhoval hlavní město zpět do Moskvy, ačkoli oficiálně tak bylo učiněno až v roce 1922, kdy skončila občanská válka a Moskva byla prohlášena za hlavní město SSSR.

Jak vznikala současná podoba města

Moskva vznikla jako malá tvrz a rozrůstala se v řadě soustředných kruhů, které jako paprsky protínaly jednotlivé cesty do sousedních knížectví. První hradby, které byly počátkem dnešního Kremlu, nechal vystavět kníže Jurij Dolgorukij v roce 1156. Roku 1340 nechal Ivan Kalita původní hradby nahradit pevnějšími dubovými, které byly ještě navíc zpevněny štukem. O 27 let později, za vlády knížete Dmitrije Donského, byly dřevěné hradby definitivně vyměněny za kamenné.

Ivan III. Veliký přizval k rozšíření Kremlu (1485–95) významné italské architekty, aby zde vytvořili mistrovská architektonická díla, a nechal jej celý obehnat cihlovými hradbami s věžemi. Tato podoba vydržela dodnes. O několik let později byl okolo hradeb (v místech dnešního Rudého náměstí) vyhlouben široký a hluboký hradní příkop. Za vlády Ivana Hrozného byla v letech 1535–38 vystavěna část města Kitaj, která byla taktéž obehnána hradbami. Třetí prstenec hradeb z bílého kamene (v místech dnešního Bulvárového okruhu) vznikl za vlády Ivanova syna, cara Fjodora, a uzavíral tzv. Bílé město. V 16. století byly také vybudovány další pevnostní valy a na počátku 17. století k nim byly přistavěny i dřevěné hradby (dnes Sadový okruh) kolem kupecké a řemeslnické osady, doposud stojící vně hradeb.

Na počátku 18. století byly hradby strženy, příkop zavezen a řeka Něglinka svedena do podzemí.

Roku 1935 spustil Stalin svůj první generální plán na přestavbu města. Ulice byly rozšířeny, některé části čtvrtí byly srovnány se zemí, aby je nahradily široké bulváry. Celkový kruhový charakter města však nebyl narušen. Dnes v Moskvě najdete tři hlavní městské okruhy, které prstencovitě obíhají město, a okružní dálnici MKAD, která vymezuje vnější hranice města.

Rudá Moskva

Moskva se začínala pomalu měnit. Ze šlechtických sídel se rázem staly státní budovy, kostely byly buď zbořeny, nebo přeměněny na skladiště, muzea, kanceláře či noclehárny. Soukromé obchody byly znárodněny. Ve velkém začaly vznikat tzv. komunálky neboli společné byty. Ve třicátých letech byl spuštěn generální plán výstavby Moskvy, který město přeměnil do podoby, jak je známe dnes.

Práce byly náhle přerušeny 22. června 1941, kdy Hitler neočekávaně napadl Sovětský svaz. Pro zemi tím začala 2. světová válka, ve které zahynulo více než 20 milionů Rusů a země přišla o většinu svého agrárního i industriálního bohatství. Moskva naštěstí neutrpěla při náletech tak velké škody jako mnohá jiná sovětská města a navíc byla podstatná část uměleckých i historických cenností odvezena na východ. Vlastní obnova města však začala až v roce 1951.

Lenin se dostává k moci, Rudé náměstí 1917

Sovětská poválečná ekonomika, které významně pomáhaly vysoké ceny ropy a úspěchy na poli vědy, byla schopna poskytnout svým občanům to nejnutnější pro život a tu a tam i něco navíc. Příjmy byly sice nízké, ale životní náklady také, lidé žili velmi skromně. Za éry Leonida Iljiče Brežněva ustaly nejhorší čistky a teror, charakteristické pro éru Stalinovy vlády, ale celková nesvoboda a potlačování jakéhokoli nesouhlasu stále přetrvávaly. Do zahraničí mohli cestovat jen vyvolení a dobře prověření občané. Většina pracujících se dostala maximálně na rekreaci k Černému moři. Lidé si proto stěžovali jen za zdmi svých domovů, na ulicích vládl klid.

Konec sovětské éry

Mnohé se změnilo s nástupem Michaila Gorbačova k moci v roce 1985. S cílem oživit skomírající ekonomiku zahájil v Sovětském svazu tzv. perestrojku (přestavbu) a vyhlásil politiku otevřenosti (glasnosť). Otevřel tím však Pandořinu skříňku. Občané směli vyjádřit svůj kritický postoj k systému a nepokoje na sebe nenechaly dlouho čekat. Sovětské republiky začaly požadovat nezávislost, mladí lidé více příležitostí a zaměstnanci důstojné mzdy.

Staří aparátčíci se v srpnu 1991 pokusili Gorbačova odstavit od moci a obnovit staré pořádky. Do ulic pak vyšlo mnoho lidí. Vojenské jednotky odmítly proti nim zasáhnout a pokus o puč ztroskotal.

Bývalé sovětské republiky začaly postupně vyhlašovat nezávislost. V prosinci 1991 se prezidenti Ruska, Ukrajiny a Běloruska sešli v Minsku a oznámili rozpuštění Svazu sovětských socialistických republik. 25. prosince 1991 rezignoval Michail Gorbačov na funkci prezidenta SSSR. Téhož dne zavlála nad Kremlem naposledy rudá sovětská vlajka a na jejím místě se objevila ruská trikolora.

Prvomájový plakát, 1950

Přerod sovětského systému v moderní, kapitalistickou ekonomiku nebyl nikterak snadný. Boris Jelcin zdědil zbankrotovanou a hospodářsky zaostalou zemi, v níž téměř neexistovaly standardní soudní a politické instituce. Po potlačení druhého, mnohem krvavějšího pokusu o převrat v roce 1993 byla moc konsolidována v prezidentských rukou. Ekonomika však strádala hyperinflací, nezákonnou privatizací a hromadným zavíráním podniků a zemědělských družstev. Obyvatelstvo přišlo o své úspory třikrát během deseti let. Viníkem se pro Rusy stal Jelcin a opravdu málokdo litoval toho, když na Nový rok 1999 rezignoval.

Moderní město

Vladimír Putin, bývalý důstojník KGB, byl zvolen prezidentem v roce 2000 a znovu v roce 2004. V roce 2008, před koncem svého druhého funkčního období, nominoval jako svého nástupce Dmitrije Medveděva a sám se stal premiérem. Za vlády této dvojice se země těšila relativní stabilitě a ekonomickému růstu. Duo Putin–Medveděv bylo a je kritizováno pro omezování svobody tisku, potlačování svobodného politického boje a rušení přímých voleb gubernátorů a starostů, má ale nezpochybnitelnou zásluhu na znovunastolení pořádku v zemi a návratu Ruska mezi světové mocnosti. V roce 2012 vyhrál Vladimír Putin opět prezidentské volby.

Rusko i jeho hlavní město Moskva prošly za poslední dvě dekády změnami, které za normálních okolností trvají celé století. Z Moskvy se stalo moderní, pulzující evropské město a centrum politického, obchodního i kulturního života Ruska.

Výměna stráží u hrobu Neznámého vojína

Historické milníky

1147

První písemná zmínka o Moskvě v kronikách.

1237–40

Invaze Mongolů do Ruska, zničení Moskvy a dalších měst.

1480

Ivan III. vypovídá poslušnost chánovi.

1485–95

Vystavěny současné hradby Kremlu.

1547–56

Ivan Hrozný poráží Zlatou hordu.

1605–13

Období zmatků neboli Vláda samozvanců.

1613

Michail Romanov je zvolen carem.

1712

Petr Veliký přesouvá hlavní město do Petrohradu.

1812

Napoleonova vojska vstupují do vypálené Moskvy.

1825

Otevřeno Velké divadlo.

1861

Je zrušeno nevolnictví.

1905

Stávky a dělnické nepokoje.

1917

Vyhlášena vláda sovětů; vláda se přesouvá do Moskvy.

1922

Vznik SSSR s hlavním městem Moskvou.

1924

Umírá V. I. Lenin.

1935

Otevřena první trasa metra.

1935

Vyhlášen generální plán rekonstrukce Moskvy.

1941–5

Velká vlastenecká válka; o život přichází na 20 milionů Rusů.

1947–53

Stavba Stalinových „sedmi sester“.

1953

Umírá J. V. Stalin.

1961

Jurij Gagarin – první člověk ve vesmíru.

1985

Michail Gorbačov se dostává do čela strany a zahajuje perestrojku .

1991

Gorbačov odstupuje z funkce prezidenta SSSR; Boris Jelcin se stává prezidentem Ruské federace.

1992

Jurij Lužkov zvolen starostou Moskvy.

1998

Ekonomická krize.

1999

Putin je jmenován premiérem, v následujícím roce je zvolen prezidentem.

2002

Čečenští separatisté přepadli divadlo Na Dubrovce.

2008

Dmitrij Medveděv je zvolen prezidentem.

2010

Sergej Sobjanin se stává starostou Moskvy.

2012

Vladimír Putin opět vítězí v prezidentských volbách.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Top 10 zajímavostí

Ideální den v Moskvě

Úvod

Stručná historie

Historické milníky

Kam se vydat

Kreml

Rudé náměstí a okolí

Tverská ulice a severozápad města

Ulice Volchonka a jihozápad města

Od Aarbatu na západ

Náměstí Lubjanka a sever města

Na jih od řeky

DÁLE ZA MĚSTEM

Volný čas

Zajímavosti

Velkolepé metro

Jak vznikala současná podoba města