Top 10 zajímavostí

Krakov Bývalé hlavní město Polska je stále uměleckým a kulturním centrem země a nejpopulárnější turistickou destinací

Solné doly ve Věličce Unikátní, v soli vytesané sály vynesly Věličce zápis na seznam světového dědictví UNESCO

Tatry Zasněžené vrcholky tohoto pohoří lákají k horským túrám

Varšava Ryzí hlavní město s bohatou historií a živoucí kulturou

Zamość Městečko jako vystřižené z Itálie. Jeho Staré Město je opravdovým klenotem renesanční architektury

Sopoty Prázdninové hlavní město Polska

Kazimierz Dolny Kolekce renesanční a manýristické architektury

Hrad Malbork Křižácké sídlo a jedna z největších pevností v Evropě

Kaziměř V bývalé krakovské židovské čtvrti se setkává minulost se současností

Gdaňsk Místo, kde se zrodilo hnutí Solidarita

Ideální výlet po Polsku

1. den Návrší Wawel

Objevte největší poklady Polska na krakovském návrší Wawel. Projděte se komnatami královského hradu, zaskočte na oběd do návštěvnického centra, kde se nachází Kawiarnia Pod Baszta a zamiřte do katedrály, místa korunovace polských králů. Po koncertu vážné hudby v některém ze staroměstských kostelů si vychutnejte večeři v krakovské restauraci Wierzynek

2. den Studenti a synagogy

Nasajte atmosféru starého univerzitního města v Café Camelot na Hlavním Rynku. Pak se vydejte do Kaziměře, bývalé židovské čtvrti, kde ve stínu starobylých synagog objevujte krásu stylových kaváren a klubů.

3. den Nákupní centrum

S prvními ranními paprsky se vydejte na nákup suvenýrů do historické Sukiennice a odpoledne sedněte na vlak do Varšavy.

4. den Znovuzrození Varšavy

Z vrcholu sovětského Paláce kultury se pokochejte krásou staré i moderní Varšavy. Tramvají zajeďte do Muzea varšavského povstání a projděte se uličkami bývalého ghetta. Dopřejte si bezstarostnou chvilku na oběd na staroměstském Rynku a den zakončete návštěvou Muzea města Varšavy.

5. den Královská cesta

Prohlédněte si starou Varšavu pěšky – začněte v Královském zámku, pomalou procházkou projděte přes Plac Zamkowy a okolo Varšavské univerzity a zastavte se v Národním či Chopinově muzeu. Dejte si něco lehkého k snědku nebo si vychutnejte kávu na elegantní třídě Nowy Świat.

6. den Malebný palác

Vydejte se na výlet do centra Varšavy a pokochejte se překrásným palácem Łazienki. Příjemné odpoledne můžete strávit procházkami v kouzelných okolních zahradách. Poté zamiřte na vlakové nádraží a vyjeďte směr Toruň.

7. den Historická Toruň

Projděte se okolo středověkých hradeb a obdivujte slavnou šikmou věž. Navštivte také muzeum, kde se narodil Mikuláš Koperník a pozorujte hvězdy v planetáriu. Po náročném dni si dopřejte večeři s živou hudbou v útulném podniku Karczma Spichrz.

8. den Hrad Malbork

Ranním vlakem z nádraží Toruń Główny se do Malborku dostanete asi za tři hodiny. Návštěva této monumentální stavby, díla řádu německých rytířů, vám zabere celý den. Se zapadajícím sluncem vyražte vlakem do Gdaňsku. Po příjezdu si zajděte na večeři do nábřežní restaurace Baryłka.

9. den Na nábřeží v Gdaňsku

Nechte se okouzlit krásou hanzovního města při procházkách Hlavním Městem a po Královské cestě. Projděte Horní i Zlatou branou a seznamte se s novodobější historií v Muzeu Solidarity u slavných loděnic. Po návratu do starého Gdaňsku si zajděte na večeři do restaurace Targ Rybny.

10. den Život na pláži

Vlakem se z Gdaňsku pohodlně dopravíte do přímořského letoviska Sopoty. Zde můžete relaxovat na pláži, projít se po molu nebo vyrazit na túru po jedné z mnoha zdejších naučných stezek. Dopřejte si jídlo v plážové restauraci Bulaj a nechte se pohltit zdejší uvolněnou atmosférou.

Úvod

Přestože má Polsko více než tisíciletou historii, fakt, že existuje dodnes, se zdá být víceméně zázrakem. Jeho hranice byly v průběhu osmi století neustále překreslovány, načas dokonce tento stát z mapy úplně vymizel. Mezi lety 1795 a 1918 přestalo Polsko pro světové kartografy existovat. V období trojího dělení Polska, na sklonku 18. století, se země stala objektem mocenských zájmů Pruska, Rakouska a Ruska. Polsko ale nezmizelo; zůstalo zachováno pouze v srdcích všech Poláků.

Toto byl však jen začátek trápení, opravdová tragédie měla teprve přijít. Obsazením Polska Hitler a nacisté rozpoutali druhou světovou válku. Srovnali se zemí mnoho polských měst a vyhladili přibližně dvacet procent populace, včetně 3,5 milionu Židů. Války v moderní éře tragicky postihly mnoho zemí, málokterá však byla zpustošena tak dokonale jako Polsko.

Země i přesto dokázala povstat z válečných trosek. Podle fotografií, obrazů, architektonických plánů i na základě vzpomínek přeživších byla zrekonstruována stará čtvrť ve Varšavě a také v Gdaňsku. Bohužel následovalo dalších 40 let komunistické nadvlády a život za železnou oponou. A stejně Polsko povstalo znovu.

V 80. letech 20. století nezávislé odborové hnutí Solidarita (Solidarność) výrazně napomohlo pádu komunismu v Polsku i v celém sovětském bloku. I přes všechny tragédie si Polsko uchovalo kulturu, jazyk, ducha i většinu svého území v nedotčeném stavu. Dnes je Polsko moderní a nezávislou zemí, která v roce 2004 vstoupila do EU.

Historická města

Jakožto převážně zemědělský stát má Polsko rozsáhlá území nedotčené přírody a původních lesů – najdeme tu 22 národních parků. Nicméně země je pravděpodobně nejznámější pro svá starobylá města s bohatou historií a architektonickými památkami. Krakov, který přečkal válku téměř nedotčený, je nádherné středověké město s velkolepým městským tržištěm, hradním komplexem na návrší a jednou z nejstarších a nejprestižnějších evropských univerzit. 500 let býval hlavním městem a sídlem polských králů.

Největší polské město Varšava, které je zároveň hlavním městem a centrem obchodního i politického života, již není tím pochmurným šedým sídlištěm známým z dob socialismu. Najdete tu vše, 20minutová procházka zde je jakousi cestou časem; zavede vás od Královského zámku k monolitickým blokům stalinistické architektury a dále k výstavním centrálám zahraničních společností, pro které je dnes Polsko významným hráčem na evropském trhu.

Varšavská stará čtvrť se po náročné rekonstrukci probouzí jako bájný fénix z popela, stejně jako historické centrum Gdaňsku. To je možná ještě přitažlivější, zejména jeho Královská cesta, jejíž krása předčí veškerou představivost. Nezáleží na tom, kolikrát se projdete prastarými dlážděnými uličkami těchto měst a budete obdivovat gotickou, renesanční a barokní architekturu vytvořenou (což je k nevíře) kupříkladu až v roce 1953; znovu a znovu budete ohromeni tou nádherou.

Neméně okouzlující jsou i menší města, jako je například Zamość, dokonale zachovalé renesanční městečko s jedním z nejfotogeničtějších náměstí v zemi. V podhůří Vysokých Tater zase můžete navštívit horské středisko Zakopané, celé jakoby vyřezané ze dřeva. V jeho okolí najdete ideální turistické trasy a lyžařské lokality. Toruň, kde žil velký astronom Mikuláš Koperník, je se svou gotickou architekturou z červených cihel přímo pastvou pro oči. Také Poznaň, odedávna významné obchodní centrum, upoutá návštěvníky zejména historickým náměstím.

Více než 80 procent Poláků jsou praktikující katolíci

Obyvatelstvo a náboženství

Polsko je zemí, v níž žije téměř 39 mil. lidí. Obyvatelé jsou převážně horlivými katolíky – katolickou víru praktikuje přes osmdesát procent Poláků – a jsou mnohem konzervativnější než jejich sousedé. Po většinu své historie bylo Polsko výrazně kosmopolitním státem, žili zde Němci, Židé, Litevci, Bělorusové, Arméni a další menšiny. Za takzvané „druhé republiky“ (1919–1939) tvořili etničtí Poláci pouhé dvě třetiny obyvatelstva. Polsko bylo také tradičně zemí náboženské tolerance. Když středověkou Evropou zmítaly náboženské války, byla země bezpečným útočištěm pro židovské, protestantské i ortodoxní uprchlíky – o to strašnější byla míra nesnášenlivosti, kterou na polské území později zavlekli Němci.

Dnešní Polsko je neobyčejně etnicky homogenní: Poláci tvoří celých 98 % obyvatelstva. Židovská populace klesla po druhé světové válce na pouhých 250 000 a v současnosti v Polsku žije jen pár tisíc Židů. Největší menšiny tvoří Litevci, Ukrajinci a Bělorusové.

Úroveň gramotnosti je v zemi vysoká, téměř 100 procent. Poláci jsou velmi vzdělaní, mladí lidé ve větších městech ovládají angličtinu (mnohem lépe než němčinu či ruštinu), a to se stejnou samozřejmostí jako jejich vrstevníci o pár hranic dále na západ. Mladí Poláci jdou s dobou i co se týče módy, hudby a nových trendů vůbec; neodtrhnou se od svých mobilů a internetové kavárny, které se rozrůstají po celé zemi, jsou stále obsazeny.

Objevte krásu varšavských náměstí

Polský venkov

Polský venkov je místem, kde se zastavil čas. Na vesnici se dodnes setkáte s hluboce zakořeněnými tradicemi a život jako by se zde o léta, ne-li o desítky let, opozdil. Málo frekventované silnice jsou lemovány dřevěnými kapličkami a kostelíky, které postavili prostí lidé jako projev své oddanosti víře. A i když nemáte v úmyslu hlouběji poznávat polský venkov, můžete navštívit některý ze skanzenů či etnografických muzeí pod širým nebem a seznámit se zde s lidovými tradicemi.

Zelené Polsko

Téměř jednu třetinu rozlohy Polska tvoří lesy, zejména borové, smrkové či smíšené.

Křižovatka Západu a Východu

Polsko díky své strategické poloze odjakživa lákalo okolní mocnosti a tento fakt je dodnes patrný na neoficiálním rozdělení země na východ a západ. Západní oblasti jsou více „germánské“ – lépe organizované, pragmatické a průmyslově zaměřené, zatímco východ země se blíží svou mentalitou Rusku – to znamená, že je poněkud ležérnější, kulturnější a více zahleděný do sebe. Například pro Poznaň, která leží na polovině cesty mezi Berlínem a Varšavou, je typický smysl pro obchod a organizační schopnosti. Naproti tomu někdejší hlavní město Krakov leží mnohem blíže Ukrajině než Německu a jeho pýchou jsou především kultura a vzdělávání, které převládají nad obchodem a podnikáním (samozřejmě s výjimkou turistického průmyslu).

V Polsku byl vždy patrný kulturní střet mezi Východem a Západem. Poláci jsou slovanským národem, stejně jako jejich ukrajinští a ruští sousedé na východě. Ale historické a kulturní kontakty se Západem jsou nepřehlédnutelné: první náboženské podněty přicházely do Polska již v desátém století právě ze západu a všechny významné kulturní epochy, které ovlivňovaly západní svět (osvícenství, renesance), ovlivnily stejnou měrou i Polsko. Sdílená identita a konflikty mezi Východem a Západem určovaly charakter této země způsobem, který dalece přesahuje geografické hranice.

Národ triumfů

Ačkoliv má Polsko za sebou pohnutou minulost plnou politických zvratů a válečných pohrom, vzešlo z jeho národa mnoho významných osobností, které dosáhly mimořádných úspěchů na poli vědy a umění. Ke světovým velikánům v umění se řadí například hudební skladatel Frédéric Chopin, romanopisec Joseph Conrad, či držitelé Nobelovy ceny za literaturu Henryk Sienkiewicz, Władysław Reymont, Wisława Szymborska a Czesław Miłosz. Ve vědě se proslavila Marie Curie Skłodowska, držitelka Nobelovy ceny za chemii a fyziku. Polsku se jako prvnímu podařilo již v roce 1932 prolomit německý šifrovací systém Enigma, což, podle mnohých, napomohlo podstatnému zkrácení druhé světové války.

Život v postkomunistické éře

Život v postkomunistické éře se nevyhnutelně potýká s řadou problémů. Ačkoliv pro většinu obyvatel jsou pokroky, které Polsko udělalo od pádu komunismu v roce 1989, opravdu obrovské, řada občanů a mezinárodních institucí stále cítí, že proces privatizace ani přechod k demokracii nejsou tak hladké a rychlé, jak doufali. V roce 1989 získalo Polsko politickou i ekonomickou svobodu, ale bezprostředně poté výroba prudce poklesla. Významný růst a prosperitu v polovině 90. let zase provázel prudký nárůst nezaměstnanosti. Nicméně fakt, že Polsko je již stabilním členem EU, původní propast mezi Východem a Západem pomalu uzavírá.

Chopin

Frédéric Chopin (1810–1849) se narodil polské matce a francouzskému otci v obci Żelazowa Wola nedaleko Varšavy. Mládí trávil převážně v hlavním městě, zároveň se však zajímal o lidové písně a tance z vesnic v okolí svého rodiště. Již v dětském věku vystupoval jako klavírní virtuos. Na podzim roku 1830 opustil Varšavu, tehdy malé, nezávislé vévodství. Poté, co Rusové vévodství v následujícím roce obsadili, odjel do Paříže, kde se usadil. V roce 1836 se seznámil se spisovatelkou George Sandovou, která se skladateli sužovanému tuberkulózou stala dočasnou oporou. Společně odcestovali na Mallorku v naději, že se zde jeho zdravotní stav zlepší. Bohužel se tak nestalo a Chopin se nakonec vrátil do Francie. V roce 1847 jej George Sandová nemocného a zbídačeného opustila. Sám odcestoval do Londýna, kde naposledy veřejně vystoupil a krátce po návratu do Paříže zemřel.

Poláci nezapomínají na minulost a na to, jaké útrapy je doprovázely na jejich cestě zpět do Evropy. I dnes jsou hrdí na Koperníka, který „zastavil Slunce a pohnul Zemí“, a otevřel tak revolučním způsobem cestu k novému vidění světa. Rádi připomínají i skutečnost, že Polsko bylo po Spojených státech druhou zemí světa, která schválila ústavu určující pravomoci vlády. Pamětníci i mladí Poláci si navždy budou připomínat hrůzy spáchané v koncentračních táborech, které nacisté postavili na jejich území. A každý Polák je samozřejmě horlivým obdivovatelem bývalého papeže Jana Pavla II., který původně pod jménem Karol Wojtyła působil jako krakovský arcibiskup. Poláci nezapomínají ani na Lecha Wałęsu, elektrikáře z gdaňských loděnic, který se proslavil jako vůdce Solidarity a po pádu komunismu se stal prvním zvoleným prezidentem od roku 1922. V rámci cestovního ruchu se Polsko zatím teprve otevírá světu. Bezpochyby se brzy zařadí k vyhledávaným destinacím cestovatelů.

Lázeňské město Jelenia Góra

Stručná historie

Historie Polska, zmítaného válkami a neuvěřitelnými dějinnými zvraty, vydá na epický román, v němž jsou triumfální okamžiky slávy střídány obdobími smutku a tragédií. Za více než tisíc let se Polsko postupně měnilo z rozsáhlého, vlivného a ekonomicky mocného království v rozdrobenou a porobenou zemi, která se dokonce na 120 let vytratila ze světových map, aby se pak po svém znovuzrození ocitla v ohnisku největších válek 20. století a nejstrašnějších tragédií v historii lidstva. Poláci však přežili a s nimi i jejich kultura a jazyk. Dnešní Polsko je stabilní součástí EU a NATO a zaujímá čelné místo v postkomunistické Evropě.

Co se skrývá za jménem?

Název Polsko byl odvozen od kmene Polanů, kteří obývali údolí řeky Warty nedaleko dnešní Poznaně. Polané znamená přibližně „lidé z polí“.

Základy polského státu

Rozlehlá planina prostírající se mezi řekami Vislou a Odrou byla osídlena již od doby kamenné, kdy se zde usazovaly kočovné kmeny – mezi nimi Keltové, Baltové, Hunové, či Slované. Vládla zde kmenová kultura, která dlouho odolávala vlivům vytříbenější civilizace římské říše. Slovanské kmeny Slezanů, Mazovanů, Pomořanů a Vislanů přišly v 8. století a postupně osídlily většinu území. Z kultury kmene Polanů, který se usadil v oblasti dnešního západního Polska v okolí Poznaně, pak vzešel polský jazyk a polský národ.

Prvním hodnověrně doloženým panovníkem, který se pokusil o sjednocení území obývaného Polany a sousedními kmeny, byl kníže Měšek I. (Mieszko I.). Byl zakladatelem rodu Piastovců, kteří zde následně panovali až do 14. století. Měšek přijal křesťanství, což byl v té době především pragmatický politický krok, který měl zařadit nově vznikající stát mezi sousední země svázané s Římem. V roce 965 pojal za manželku dceru českého knížete Boleslava I. Doubravku. Tímto sňatkem a oficiálním přijetím křesťanské víry si Měšek I. naklonil papeže a příštího roku byl založen Polský stát. Na konci 10. století sjednotil svá kmenová území – Velkopolsko s Malopolskem – jejichž regionální názvy zůstaly zachovány dodnes. Třetí součástí nově se rodícího polského státu se stalo Slezsko, osídlené jiným kmenem.

Vitrážové okno, kostel sv. Františka, Krakov

Měškův syn Boleslav Chrabrý byl uznán samotným císařem říše římské Otou III. O něco později Boleslav Chrabrý odrazil útok Otova následníka a sám začal rozšiřovat hranice Polska směrem na východ; nakonec anektoval část dnešní Ukrajiny. Roku 1025 papež uznal Boleslava Chrabrého za prvního krále Polska a zemi povýšil na plnoprávného člena evropského společenství křesťanských států.

Poté následovalo několik kratších období plných svárů a nepokojů, až kníže Kazimír I. Obnovitel přivedl do země stabilitu a přemístil královský dvůr do Krakova. Význam Krakova postupně narůstal, až se nakonec roku 1038 stal hlavním městem Polska namísto dosavadního Hnězdna. Krakov byl příhodněji situovaný, co se týče jak obchodu, tak obrany proti případným útokům z Čech a Německa. Do města přicházeli přistěhovalci z celé Evropy, včetně tisíců Židů, a Krakov se postupně stával prosperující a vzkvétající metropolí.

V polovině 13. století vtrhli do Polska Tataři a svůj vpád v průběhu století zopakovali ještě dvakrát. Zároveň Polsku hrozil útok ze strany Pruska, a tak mazovský kníže Konrád přizval k obraně země řád německých rytířů. Řád postupně využil své vojenské síly k ovládnutí většiny území, která pomáhal bránit, obsadil Gdaňsk a celé baltské pobřeží a odřízl tak zbytku Polska přístup k moři. Tataři poté porazili Poláky v bitvě u Lehnice a vyplenili téměř celý Krakov – neporušený zůstal pouze hrad a kostel sv. Ondřeje.

Řád německých rytířů

Řád německých rytířů, jeden z nejmocnějších rytířských řádů, hrál v polské historii velmi významnou úlohu. Tento původně špitální řád získal v Polsku od knížete Konráda Mazovského rozsáhlá území jako odměnu za ochranu prusko-polského pohraničí. Stále mocnější rytíři postupně ovládli pruská území, pokračovali v expanzi do Litvy a Polska a počátkem 14. století napadli Gdaňsk a zmasakrovali jeho obyvatele. Jejich nájezdům učinila přítrž až společná polsko-litevská armáda v bitvě u Grunwaldu roku 1410. Hrad Malbork, sídlo řádu, byl dobyt Poláky roku 1457 a velmistr řádu následně přísahal věrnost polskému králi.

Kazimír Veliký a Jagellonci

Poslední král piastovské dynastie, Kazimír III. Veliký, dokázal sjednotit celé Polsko. Za jeho panování nastal pro zemi věk nebývalého rozkvětu. Kazimír nechal zbudovat mohutné hrady a vystavět celá města, vydal zákony a vytvořil kompletní administrativní systém pro správu válkou zpustošené země. Přestavěl Krakov na nové město plné nádherné architektury a založil zde první univerzitu v zemi. Byl pragmatik, nesnažil se násilím získat moc nad Slezskem, které bylo v rukou Čechů, ani se nepokoušel dobýt zpět území obsazená německými rytíři. Spíše upevňoval stát expanzemi na východ a začleňováním menšin, včetně pronásledovaných Židů, do převážně katolického národa.

Hrad Malbork

Po Kazimírově smrti v roce 1370 nastoupil na trůn jeho synovec Ludvík z Anjou, uherský král. Jedna z jeho dcer, Hedvika (Jadwiga), se v roce 1386 provdala za litevského velkoknížete Jagella, čímž bylo uzavřeno strategické spojenectví mezi Litvou a Polskem. Po smrti své choti vládl Jagello Litvě i Polsku téměř půl století a založil dynastii, která vládla až do roku 1572. Spojenecké země pak roku 1410 porazily německé rytíře v bitvě u Grunwaldu a zastavily tak expanzi řádu směrem na východ. Během „třináctileté války“ pak Polsko získalo mnohé výhody – Gdaňsk se přetransformoval na nezávislý městský stát pod ochranou polské koruny a Polsku připadla zpět veškerá území zabraná řádem německých rytířů.

Na počátku renesance získávala polská šlechta stále silnější politický vliv poté, co král uznal právo příslušníků šlechtického stavu podílet se na tvorbě zákonů. 16. století bylo svědkem nebývalého rozmachu polsko-litevské unie a země dosahovala významných úspěchů na poli kultury i vědy. V roce 1543, těsně před svou smrtí, vydal své převratné dílo Mikuláš Koperník. Jeho spis s názvem De Revolutionibus Orbium Coeliestium (O pohybu nebeských těles), podle kterého je středem vesmíru Slunce, a nikoliv Země, jak se do té doby předpokládalo, měl zásadní význam pro astronomii a pojetí světa vůbec. I když ani Polsko neminuly vlivy reformace a luteránství, země se většinou dokázala vyhnout devastujícím náboženským válkám, které se rozpoutaly jinde v Evropě.

Sejm, polský parlament, se v roce 1569 přesunul do Varšavy. Po smrti posledního panovníka jagellonské dynastie, Zikmunda Augusta, vznikla tzv. „šlechtická republika“ (rzeczpospolita) – monarchie v čele s voleným králem, který však byl z velké části zbaven moci. Téhož roku se Varšava, jež měla strategičtější polohu v centru země, stala oficiálním hlavním městem Polska. Král Zikmund III. Vasa ze švédské dynastie Vasovců se roku 1609 přestěhoval z Krakova do Varšavy.

Památník bitvy u Grunwaldu

Švédská dynastie

Z dynastie Vasovců pocházeli i tři následující králové zvolení v Polsku. Švédsko se po třicetileté válce stalo nejsilnější vojenskou mocností v Evropě a v polovině 17. století se začalo zajímat i o Polsko. Roku 1648 vtrhla švédská vojska na polská území – tato událost je v polských učebnicích dějepisu zapsána jako „švédská potopa“. Zničující válka trvala pět let a Švédové během ní obsadili prakticky celé Polsko. Válka a katastrofální dopad následných morových epidemií polský národ téměř zdecimovaly – počet obyvatel poklesl na pouhé 4 miliony, přibližně na polovinu počtu obyvatel z počátku 17. století.

I přes obrovské ztráty si Polsko dokázalo uchovat dostatek vojenské síly k odražení nájezdů osmanských Turků. Vojevůdce Jan Sobieski porazil Turky roku 1673 v bitvě u Chotimi a později v čele polských oddílů osvobodil z tureckého obležení i Vídeň, čímž zmařil plány osmanské říše na ovládnutí Evropy. Sobieski byl poté zvolen králem, ovšem své aktivity zaměřoval především na boj proti Turkům a pro rozvoj státu neučinil nic významného.

Úpadek státu a dělení Polska

Na počátku 18. století se Polsko ocitlo v období „temna“, poznamenaném vládou neschopných králů, hospodářským úpadkem a oslabením armády. Země se dostávala pod stále silnější vliv Ruska, navíc přišla o značnou část svých západních území v tzv. slezských válkách s Pruskem, které skončily v roce 1763. Následujícího roku byl králem zvolen Stanislav August Poniatowski a stal se tak posledním králem polsko-litevské unie. Polsko totiž čekalo v následujících letech jedno z nejtěžších období jeho historie.

Mocní Prusové přišli s plánem na rozdělení Polska, pro který získali také podporu Ruska a Rakouska. Roku 1772 byla podepsána smlouva, na jejímž základě přišlo Polsko o téměř třetinu svých území. Přesto se Stanislav August dokázal postavit do čela reformního hnutí, které vyvrcholilo roku 1791 vznikem ústavy. Ta učinila z Polska konstituční monarchii a kompletně zreorganizovala politický systém v zemi. Tato liberální ústava, po ústavě Spojených států amerických nejstarší v moderních dějinách, zaručovala rozdělení státní moci na zákonodárnou, výkonnou a soudní.

Pochopitelně jak Rusové, tak i Prusové neměli pro jakékoliv reformy pochopení. Rusko vpadlo do Polska a v letech 1792–1793 přistoupilo společně s Pruskem k dalšímu dělení Polska, při kterém si obě mocnosti zemi prakticky přivlastnily. Ústava byla sice zrušena, ovšem Poláci se nevzdávali. Do jejich čela se postavil Tadeusz Kościuszko, hrdina americké války za nezávislost, který se tajně vrátil do Polska. V roce 1794 porazil Rusy s armádou složenou převážně ze selského lidu. Nicméně povstání bylo potlačeno a v roce 1795 byl Stanislav August donucen abdikovat. Následné třetí dělení rozervalo Polsko na kusy, jichž se zmocnily Rusko, Prusko a Rakousko. Na dalších 123 let Polsko přestalo existovat. Varšava připadla Prusku, Krakov Rakousku.

Z čirého zoufalství se Polsko obrátilo s prosbou o pomoc k Napoleonovi Bonaparte a revoluční Francii. Napoleon porazil pruskou armádu v několika klíčových bitvách a po osvobození Varšavy vyhlásil knížectví varšavské, které existovalo mezi lety 1809 až 1815. Napoleon získal spojence v Józefu Poniatowském, synovci posledního krále, jenž byl jedním z nejváženějších vojevůdců. Za pomoci Napoleona byly při tažení do Ruska v roce 1812 obnoveny polsko-litevské hranice, ale napoleonská vojska byla při dalším postupu na Moskvu poražena. Napoleon utrpěl těžkou porážku, ale jeho spojenec Poniatowski se odmítl vzdát a raději obětoval sebe i své vojsko. Jeho sebevražedná mise se stala ohromnou výzvou pro Poláky po celý zbytek 19. století.

Vídeňský kongres v roce 1815, který měl za cíl zreorganizovat Evropu po napoleonských válkách, nevedl ke znovuobnovení nezávislého Polska. Naopak, knížectví varšavské připadlo ruskému carovi. Krakov existoval po tři desítky let jako nezávislý městský stát, až byl roku 1846 přičleněn k Rakousku.

Bývalé knížectví varšavské, přetvořené na Království polské (nazývané též „kongresové Polsko“), spadalo sice do sféry ruského vlivu, ale na počátku 19. století se těšilo jisté autonomii a prosperitě. Poláci podnikli řadu ozbrojených povstání proti okupantům, první v roce 1830 a po jeho porážce znovu v letech 1846 a 1863. Při poslední vzpouře počítali s pomocí Anglie a Francie, té se však nikdy nedočkali. Mnozí Poláci již přestali doufat, že se podaří obnovit nezávislé Polsko a emigrovali v té době do Francie a poté do Spojených států amerických. Ti, kdo zůstali, se alespoň snažili o zachování polského jazyka a kultury.

Kozáci masakrují obyvatelstvo během lednového povstání r. 1863

Důsledky první světové války

Dalším klíčovým obdobím polské historie byla 1. světová válka a porážka Německa a Rakouska. Polsko, do té doby rozdělené mezi tři mocnosti, mohlo nyní opět získat nezávislost. Výrazně k tomu přispěla i podpora amerického prezidenta Woodrowa Wilsona a bolševické vlády v Rusku. Do čela země se postavil polský válečný hrdina Józef Piłsudski (1867–1935) propuštěný z německého zajetí. Roku 1920 vtrhla do země sovětská vojska, Piłsudski se svými jednotkami však jejich postup zastavili a při protiofenzívě obsadili území v Litvě a na Ukrajině.

Pianista a předseda vlády

Věhlasný pianista a tehdejší předseda vlády Polské republiky Ignacy Jan Paderewski (1860–1941), podepsal v roce 1918 na mírové konferenci v Paříži Versailleskou smlouvu. Později žil v exilu ve Spojených státech.

Roku 1926 zorganizoval Józef Piłsudski vojenský puč, chopil se moci a zavedl program na ozdravení politické a hospodářské situace, který získal označení „sanace“. Takzvaná vláda sanace pak vydržela až do začátku 2. světové války. Od poloviny třicátých let se Polsko, vklíněné mezi hitlerovské Německo a stalinský Sovětský svaz, stalo objektem zájmu těchto dvou států. Situace dospěla až tak daleko, že obě velmoci podepsaly 23. srpna 1939 pakt o neútočení v případě, že jedna z nich bude mít vůči Polsku územní nároky. Pakt obsahoval tajnou klauzuli s přesně vymezenými hranicemi, pokud by došlo k rozdělení Polska mezi Rusko a Německo – a to navzdory tomu, že Polsko s oběma stranami podepsalo pakt o neútočení na dobu deseti let.

Nacistická invaze, 2. světová válka, holocaust

1. září 1939 přepadli nacisté Polsko a zahájili tím 2. světovou válku. Po obsazení Gdaňsku se Němci obrátili ke Krakovu a zřídili si zde hlavní stan, poté následovalo obsazení Varšavy. O dva týdny později, 17. září 1939, vstoupily na polské území sovětské jednotky a obsadily východní část země – přesně podle podmínek v sovětsko-německém paktu o neútočení.

„Vlčí doupě“, Hitlerův bunkr u města Kętrzyn

V roce 1940 zahájili nacisté nemilosrdné tažení proti intelektuálům, Židům a dalším „živlům“, které popravovali často přímo v ulicích nebo je deportovali do koncentračních táborů. Dělníci a řemeslníci byli hromadně odesíláni na nucené práce do Německa. Na umělce, vědce a kněží byla uvalena tzv. „ochranná vazba“, jež byla v podstatě synonymem pro koncentrační tábor. Ve Varšavě a Krakově Němci zřídili uzavřená židovská ghetta obehnaná zdí. Ve vyhlazovacích táborech, jako byly Osvětim a Březinka (polsky Oświęcim a Brzezinka, německy Auschwitz a Birkenau) u Krakova, nacisté zavraždili miliony Židů, Poláků a dalších vězňů z celé Evropy. Sověti sami věznili 1,5 milionu Poláků ve svých vlastních pracovních táborech a nepohodlné osoby přímo likvidovali – například při Katyňském masakru bylo povražděno více než 20 000 polských důstojníků a příslušníků inteligence.

Mezi lety 1941 a 1945 okupovali nacisté celé Polsko a země se stala hlavním terčem Hitlerovy kampaně za vyhlazení všech Židů a neárijců. Když v roce 1941 Hitler napadl Sovětský svaz, Poláci a Sověti uzavřeli určitou formu nepříliš pevného a nepříliš upřímného spojenectví.

V roce 1943 se nacistickému teroru postavili na odpor Židé z varšavského ghetta. I přes velmi chabou výzbroj dokázali odolávat téměř měsíc, než je německé posily zmasakrovaly a mohly tak hlásit do Berlína, že „varšavská židovská čtvrť přestala existovat“. Následujícího roku podnikla polská Zemská armáda překvapivý útok na německé okupační jednotky ve Varšavě. Její velení očekávalo pomoc Rudé armády, která však zastavila svůj postup před branami Varšavy. Bez potřebné podpory zvenčí nemělo povstání naději na úspěch, nacisté je krutě potlačili a Hitler nařídil svým jednotkám celou Varšavu srovnat se zemí. Když do města konečně dorazily sovětské jednotky, našly zde jen hromady trosek a jedno velké spáleniště.

Druhá světová válka byla pro Polsko mnohem ničivější než pro kteroukoliv jinou zemi. Šest milionů Poláků přišlo o život a ze třímilionové židovské populace přežilo válku pouze pár tisícovek lidí. Navíc v důsledku Jaltské konference, která nově vymezovala hranice v Evropě po roce 1945, přišlo Polsko o část svých území. Ztratilo Vilnius a Lvov a polská východní hranice se posunula o několik set kilometrů na západ. Na druhou stranu byla Polsku navrácena „stará“ území – například slezská Vratislav, která před válkou patřila Německu, a také Gdaňsk, jenž nebyl součástí Polska od dob, kdy jej obsadil řád německých rytířů.

Komunismus a sovětská nadvláda

V poválečných letech se Polsko „sovětizovalo“ a k moci se dostal komunistický prosovětský režim. Došlo ke znárodnění soukromého vlastnictví, majetek církve byl konfiskován a političtí a náboženští odpůrci režimu byli nuceni odejít do exilu. S pomocí Sovětského svazu byl zahájen program obnovy zničených měst a díky nezměrnému úsilí byla za pomoci starých obrazů, fotografií a stavebních plánů zrekonstruována historická jádra Varšavy a Gdaňsku. Roku 1955 Sovětský svaz korunoval svou nadvládu na Polskem „darem“ sovětského lidu – Palácem vědy a kultury – monstrózní výškovou budovou, jež se stala nenáviděným symbolem cizího vlivu.

Památník varšavského povstání

Mnozí Poláci, zejména z řad intelektuálů a vzdělanců, se však nehodlali s vlivem Sovětů a komunistickou vládou smířit. V roce 1956 čekala režim první velká zkouška – v Poznani se rozhořely dělnické stávky a protesty. Ty vedly až k ozbrojeným střetům v ulicích, při nichž bezpečnostní síly zahájily střelbu do protestujících. Bylo zabito mnoho lidí včetně třináctiletého chlapce. Oslabená a náhle znejistělá komunistická strana opět zvolila do svého čela někdejšího generálního tajemníka Wladyslava Gomułku, aniž by tento krok konzultovala s Moskvou. Reakce na sebe nenechala dlouho čekat a na polských hranicích se začaly shromažďovat sovětské, východoněmecké a československé jednotky. K podobné situaci došlo téhož roku i v Maďarsku a Sověti ani na okamžik neváhali s vojenskou intervencí.

Tato událost, nazývaná „polský říjen“, odhalila trhliny v komunistickém režimu a stala se stimulem pro mírné uvolnění cenzury, náboženských represí a ekonomické kontroly. Nicméně postupem času reformní snahy ustaly a v následujícím desetiletí došlo k návratu striktní sovětské doktríny. Sedmdesátá léta byla poznamenána inflací a tvrdými zásahy proti protestům a demonstracím. Životní úroveň dramaticky poklesla a polské hospodářství se neobešlo bez podpory Sovětského svazu.

Papež Jan Pavel II. a Solidarita

Roku 1978 byl polský kardinál a arcibiskup krakovský Karol Wojtyła zvolen papežem a přijal jméno Jan Pavel II. Když tento zatvrzelý odpůrce komunistického režimu navštívil již v roli papeže v roce 1979 Polsko, vítaly jej všude zástupy nadšených věřících. Následující rok, po masivním nárůstu cen potravin, začala mezi dělnickou třídou sílit nespokojenost a propukaly četné nepokoje a stávky. V gdaňských loděnicích se do čela stávkujících postavil elektrikář Lech Wałęsa. Protesty se rozšířily po celé zemi a dosáhly takových rozměrů, že polská vláda byla přinucena zahájit jednání s odborovým svazem Solidarita a nakonec vyšla vstříc jeho požadavkům, zejména pokud se jednalo o vznik nezávislých odborů. Zpětně je zřejmé, že Solidarita sehrála klíčovou roli při vzniku protikomunistického hnutí ve střední a východní Evropě.

Odbojná církev

Římskokatolická církev byla jednou z mála institucí, které si zachovaly jistou míru nezávislosti i v komunistickém Polsku. Dokonce sám Stalin jednou prohlásil, že pokoušet se vnutit Polákům komunismus je stejně absurdní jako snažit se osedlat krávu. Komunisté však považovali církev za reakcionářský přežitek z předválečných časů a rozpoutali proti církvi opravdu důkladné represe. Kněžím bylo neustále vyhrožováno vězením, byli vystaveni veřejným útokům a v roce 1950 byl finanční majetek římskokatolické církve zkonfiskován. Roku 1953 byl polský primas kardinál Stefan Wyszyński zatčen za své protistátní postoje a tři roky internován.

Zastáncem tvrdé linie v boji proti pokračujícím stávkám byl především generál Wojciech Jaruzelski. V prosinci 1981 vyhlásil v Polsku výjimečný stav. Moc v zemi převzala armáda a aktivisté i sympatizanti Solidarity byli zatýkáni po tisícovkách, vláda zrušila odbory a omezila občanská práva. K odvolání výjimečného stavu došlo až o dva roky později poté, co zemi navštívil podruhé papež Jan Pavel II. a Lech Wałęsa obdržel Nobelovu cenu za mír. Teprve tehdy se svět blíže seznámil s bojem polských dělníků.

Palác kultury ve Varšavě

Odhodlání vlády vypořádat se s odpůrci režimu však nikterak nepolevovalo. V roce 1984 byl komunistickou tajnou policií zavražděn římskokatolický kněz Jerzy Popiełuszko, nazývaný „kněz Solidarity“.

Od poloviny 80. let docházelo v Polsku k postupnému uvolňování poměrů ve jménu Gorbačovovy perestrojky a glasnosti, jež byly příslibem větší otevřenosti a ekonomické svobody. Nicméně hospodářská krize v Polsku přetrvávala a opět docházelo k masovým stávkám, dokonce i v době, kdy Polsko navštívil Gorbačov. V roce 1989 proběhly rozhovory mezi komunistickou stranou a Solidaritou, při kterých dospěly obě strany k určité dohodě.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Top 10 zajímavostí

Ideální výlet po Polsku

Úvod

Stručná historie

Kam se vydat

KRAKOV

OKOLÍ KRAKOVA

ZAKOPANÉ A VYSOKÉ TATRY

MALOPOLSKO

VARŠAVA

Lodž

GDAŇSK

VÝLETY DO OKOLÍ GDAŇSKA

TORUŇ

POZNAŇ

VÝLETY DO OKOLÍ POZNANĚ

Volný čas

Zajímavosti

Chopin

Řád německých rytířů

Odbojná církev