Top 10 zajímavostí

Dóm, Florencie Katedrála patří k nejznámějším symbolům města

Šikmá věž v Pise Slavná památka je středobodem jednoho z nejúžasnějších náměstí v Itálii

Chianti Vinice pokrývají úrodné kopce mezi Florencií a Sienou

San Gimignano Nádherně zachované středověké věže vytvářejí ohromující siluetu městečka

Maremma Nejjižnější část toskánského pobřeží s mnoha krásnými plážemi a letovisky

Piazza del Campo, Siena Věž Torre di Mangia nabízí úchvatný pohled na město

Assisi Rodiště sv. Františka patří mezi nejduchovnější místa v Itálii

Garfagnana Hornatá oblast na severu oblíbená mezi pěšími turisty, horolezci a kanoisty

Dóm, Orvieto Ohromná katedrála je velkolepá jak uvnitř, tak i zvenku

Galerie Uffizi, Florencie Bohatá sbírka nejvýznamnějších obrazů italské renesance

Ideální výlet po severním Toskánsku

1. den Směr Lucca

Vyrazte po dálnici A11 na západ směr Lucca, zastavte se v Pistoii na procházku po středověkých uličkách a kávu na hlavním náměstí. Pokračujte do Montecantini Terme a před obědem si dopřejte lázeňskou proceduru. Po příjezdu do Luccy ochutnejte vynikající toskánskou kuchyni v některé tradiční restauraci.

2. den Lucca

Půjčte si kolo a objeďte město podél renesančních hradeb, pak vjeďte dovnitř na Piazza Napoleone – všechny hlavní pamětihodnosti jsou odsud jen pár minut. Po projížďce si vyrazte na nákupy na Via Fillungo.

3. den Pisa

Pokračujte po A11 na A12 směr Pisa. Ve městě se nejdříve zastavte na Campo dei Miracoli, zeleném prostranství, kterému vévodí Šikmá věž a katedrála. Z náměstí se vydejte jižně přes nejkrásnější část starého města směrem k řece. Rezervujte si hotel, ideálně se střešní terasou poskytující výhled na řeku Arno, a před večeří se projděte po nábřeží.

4.–5. den Viareggio

Vychutnejte si snídani na střešní terase, poté vyrazte po silnici SS1 severně do přímořského letoviska Viareggio. Zdejší ulice vedoucí z elegantního plážového bulváru jsou plné hotelů, pizzerií a obchodů. Dopřejte si krátké osvěžení na pláži.

6. den Městečko na kopci

Pokračujte po SS1 na jih. Odbočte na SR68 do Volterry, krásného středověkého města. Odsud zamiřte do San Gimignana, usazeného v dálce na kopci. Zaparkujte vně hradeb a vyrazte ke Collegiate a Palazzo Comunale. Zůstaňte přes noc a vychutnejte si atmosféru tohoto nádherného městečka poté, co odjede většina výletníků.

7. den Siena – Il Campo

Ze San Gimignana vyjeďte na Poggibonsi a napojte se na rychlostní komunikaci Florencie–Siena. Siena je nejzachovalejším středověkým městem v Itálii. Zajděte na Campo a vyberte si kavárnu, z níž můžete obdivovat okolní budovy předtím, než je navštívíte. Pak se vydejte do úzkých uliček okolo náměstí a stavte se v baru na drink před večeří.

8. den Siena–Duomo

Dopoledne si vyhraďte k návštěvě skvostné sienské katedrály. Nezapomeňte na katedrální muzeum a výšlap po strmém schodišti na úžasnou vyhlídku. Po obědě se vydejte na prohlídku ostatních památek, na nákupy a dopřejte si zmrzlinu v Caffé Nannini (Via Banchi di Sopra).

9. den Chianti

Poslední den se pomalu toulejte po regionu Chianti. Ze Sieny vyjeďte po silnici Chiantigiana, zastavte se v Badia a Coltibuono, Radda, Greve a různých vinařstvích rozesetých podél cesty (opatrně s ochutnáváním, pokud řídíte). Příjezd do Florencie si naplánujte tak, abyste dorazili včas na večeři.

Úvod

Návštěvníci Toskánska a Umbrie si brzy všimnou, že místní obyvatelé věří, že žijí na nejideálnějším místě na světě. Florenťané se považují za občany jednoho z nejbohatších měst Itálie, coby správci největší klenotnice uměleckých pokladů v západním světě, a za mluvčí hovořící nejčistší formou italštiny. Kdekoli v Toskánsku potkáte lidi přesvědčené o tom, že žijí na jednom z nejpůvabnějších míst v Evropě, v nejkrásnějším a nejúrodnějším italském regionu, odkud pocházejí ta nejkvalitnější vína na světě a který má jedno z nejstálejších podnebí.

Pak jsou zde také Umbrijci. Okamžitě vás přesvědčí o tom, že jejich krajina zvlněných pahorků a pozvolných údolí je prodchnuta zvláštním duchovnem. Koneckonců svatý František, patron Itálie a možná nejoblíbenější světec na světě, putoval po této krajině a žil a zemřel v půvabném městečku Assisi.

Bylo by obtížné kterékoli z těchto tvrzení zpochybnit. Florenťané opravdu prosperovali už od středověku, kdy se prosadili zdejší kupci a cechy. Skutečně opatrují nejskvělejší díla Michelangela, Brunelleschiho, Donatella a dalších renesančních mistrů (která se samozřejmě zrodila právě zde). Mohou oprávněně tvrdit, že z jejich dialektu se prostřednictvím děl Danta a dalších florentských spisovatelů vyvinula moderní italština. Také ostatní části Toskánska jsou vskutku nádherné, místní vína nepřekonatelná, podnebí je příjemné a středověká městečka, usazená na vrcholcích kopců, splňují představy téměř všech cestovatelů o tom, jak by mělo takové evropské město vypadat.

Co se týče Umbrie, stačí si zajet do Assisi, toulat se jeho středověkými uličkami, obdivovat Giottovy fresky v bazilice zasvěcené sv. Františkovi a zahledět se přes údolí na zlatavé kopce v dálce. Pak pochopíte, proč místní obyvatelé tvrdí, že je tento region obdařený duchovní aurou.

Díky významné roli v historii země, jež se stala novodobou Itálií, neustávajícímu velebení umění, díky jídlu, historii a okouzlující krajině patří Toskánsko a Umbrie k nejpřitažlivějším regionům celého Apeninského poloostrova.

Poklady Toskánska a Umbrie

To první, co každého návštěvníka Toskánska a Umbrie udeří do očí, je přitažlivost zdejší krajiny. Cypřiše, olivovníky, vinice a vrcholky kopců poseté domky s taškami a majestátními věžemi, obdělaná půda zářící jantarovou žlutí v zapadajícím slunci: to je pozadí renesančních maleb, které můžete vidět v galeriích celého světa, a tytéž scény spatříte na vlastní oči při cestování po silničkách v těchto dvou regionech. Krajina se stala inspirací pro obrazy, které vás připraví na to, s čím se zde setkáte.

Slunečnice u Sieny

Vzhledem k vyobrazení obou regionů v bezpočtu uměleckých děl si návštěvníci obvykle představují Toskánsko a Umbrii jako venkovskou krajinu protkanou středověkými městečky a městy, která jako by vyrůstala z polí a vinic. Skutečnost vás ve většině případů nezklame. Mezi nejúchvatnější panoramata na světě patří bezpochyby věže města San Gimignana, které postupně vystupují ze zlatých polí, když přijíždíte od města Volterra, střechy Sieny s okrovými taškami nad svěžími vinicemi Chianti, Orvieto na vrcholku kopce nad zvlněnou umbrijskou krajinou a samozřejmě skvostná Brunelleschiho kupole, signalizující, že se blížíte k Florencii ještě předtím, než se objeví město samotné.

Mimo uvedené krásy jsou tyto dva regiony také domovem mnoha významných uměleckých děl, vysoce ceněné kuchyně a živé kultury vycházející ze staletých tradic. Bude vám připadat, že kamkoli se vydáte, narazíte na další umělecké dílo některého renesančního mistra či na pokojný středověký kostel. Toskánci a Umbrijci, kteří v této nádheře vyrůstali, pořádají festivaly na počest své významné minulosti, ať už průvody v historických kostýmech či oslavy konkrétních událostí ze 14. a 15. století.

Abbazia di Sant’Antimo blízko Montalcina, Toskánsko

Do moderní doby

Stopy zde zanechal i pokrok moderní doby. Oba regiony sice i nadále zůstávají především venkovské, jako tomu bylo již od doby starých Etrusků, nicméně v zemědělství dnes pracuje mnohem méně lidí než před pouhými padesáti lety. Contadini – rolníci, kteří po staletí obdělávali půdu a polovinu úrody museli odevzdávat často nepřítomným pánům – jsou nyní buď majiteli půdy, nebo s hospodařením úplně skončili. Mnozí dnes dojíždějí ze svého domova za prací do měst, jiní své statky přebudovali na rekreační domy pro lidi ze severní Evropy, z Říma či New Yorku. Do krajiny pronikl průmysl (zejména do údolí v okolí Florencie), mnohá města a městečka přerostla své původní hradby a jsou obklopena moderními předměstími.

Kultura zdarma

Během jarního Settimana della Cultura (Kulturního týdne), který se koná obvykle v dubnu, je vstup do všech státních muzeí v Itálii zdarma.

Toskánci a Umbrijci se však svým venkovským kořenům nikdy příliš nevzdálili. Oblíbenou zábavou mnoha obyvatel měst jsou i nadále procházky volnou krajinou a na terasách či dvorcích na předměstích se pěstují rajčata nebo se chovají kuřata. Pečlivé územní plánování udržuje rostoucí aglomerace na mnoha místech v jasně vymezených zónách – dokonce i neustále se rozšiřující města, jako Florencie či Perugia, stále nabízejí pohledy z belvedéru na převážně venkovskou scenerii. Požitek z cestování zahrnuje i poznání, jak dobře zde bok po boku existuje venkov a město, staré a nové.

Po druhé světové válce se Toskánci a Umbrijci naučili vycházet s dalším moderním jevem, a sice turistickým ruchem. Samozřejmě že cestovatelé již dlouho předtím objevili krásy Florencie i jiných toskánských a umbrijských měst s bohatou kulturou. Stačí si přečíst Pokoj s vyhlídkou od E. M. Forstera, aby člověk pochopil, jak silně působila Florencie na cestovatele z počátku 20. století i dob dřívějších. Něco jiného je však masová turistika a zejména Florencie k ní potřebuje přistupovat s rozvahou, aby se nenarušila atmosféra města a návštěvníci nezískali pocit, že jsou využíváni.

Návštěva Florencie i dalších oblíbených měst, jako třeba San Gimignana, mimo nejrušnější letní měsíce představuje mnohem příjemnější zážitek. Pokud však region navštívíte v hlavní sezóně, zamiřte do klidnějších míst. Jedním z nejúčinnějších prostředků, jak se elegantně vyhnout rušné letní Florencii, je ústup do městečka Fiesole na přilehlém kopci, které vás odmění ohromujícím výhledem, úchvatnými římskými památkami a osvěžujícím vánkem.

Každý si v Toskánsku či Umbrii najde místo, do něhož se zamiluje. Často nejde o žádnou známou pamětihodnost, nýbrž o málo známé místečko někde bokem. I vy možná narazíte na nějaké zákoutí, které vám navždy přiroste k srdci a kam se budete chtít vracet.

Tak copak je dnes nového? Volterra

Stručná historie

První kapitolu toskánských dějin napsaly etruské kmeny, po nichž region získal jméno. Původ Etrusků obestírá tajemství, většina současných vědců se však domnívá, že přišli z východní Evropy přes Alpy. Tyto kmeny se přesunuly do Umbrie, odkud vytlačily své úhlavní nepřátele – zemědělský kmen Umbrijců, který dal název zase tomuto regionu. Před třemi tisíci lety pokročilá etruská kultura vzkvétala v kopcovité krajině kolem současného města Volterra v západním Toskánsku. Mnohé z toho, co po sobě zanechali, je dnes vystaveno v místním Museo Etrusco Guarnacci. Právě Etruskové zavedli systém umělého zavlažování a Umbrijci chovali dobytek s bílou srstí, jímž je tato oblast dodnes proslulá.

Etruská váza

Římské období

V roce 351 př. n. l. obsadili Etrurii Římané a v následujících čtyřech stoletích vybudovali v rámci rozsáhlého stavebního programu napříč regionem čtyři hlavní cesty. Ty se vyhnuly velkým etruským městům, která pomalu upadala, zatímco na významu získávala nová římská města, například Pistoriae (Pistoia). Vznikaly nové kolonie, jako Ansedonia, Fiesole, Roselle, Populonia, Volterra, Luni a Lucca. Kulturní identitu Etrusků postupně vstřebávala identita římská; tento proces výrazně urychlilo rozšíření římského občanství na Etrusky v roce 91 př. n. l.

Střípky historie

Archeologové poskládali střípky znalostí o etruské civilizaci v celek na základě rozboru zbytků staveb a artefaktů. Ke klíčovým toskánským nalezištím etruských památek náleží Fiesole, Maremma, Volterra a Cortona.

Do roku 59 př. n. l., kdy Julius Caesar založil kolonii Florentia coby komunitu pro vysloužilé vojáky (chytrý způsob, jak udržet pořádek v odlehlých provinciích), zmizeli Etruskové z Toskánska i Umbrie pod náporem Římanů z jihu a Galů ze severu. Římané se však od Etrusků naučili spoustu věcí – především stavět toskánský oblouk, z něhož se vyvinul klíčový prvek jejich mimořádných akvaduktů, mostů a budov.

Římský amfiteátr, Volterra

Vybudováním silnic a měst Římané trvale poznamenali toskánskou krajinu. O tisíc let později se ruiny skvělých mostů, amfiteátrů a městských hradeb staly inspirací dalšího velkého rozkvětu italské kultury, renesance.

Po nájezdech Gótů a později byzantských vojsk se Římská říše rozpadla a většina Toskánska se dostala pod vliv Langobardů.

Křesťanství a středověké konflikty

Dlouho před úpadkem Římské říše koncem 5. století se v regionu rozšířilo křesťanství. První klášter byl založen nedaleko Spoleta již v 1. století. Kolem roku 250 zemřel první florentský křesťanský mučedník sv. Minias a Florencie, od 3. století hlavní město provincie Toskánsko, se počátkem století následujícího stala sídlem biskupství. Sv. Benedikt z Nursie, narozený roku 480, se stal zakladatelem západního mnišství, když vytvořil jeden z prvních mnišských řádů. Další umbrijský rodák, sv. František z Assisi, který se narodil roku 1182, se stal jedním z nejoblíbenějších italských světců. Nynější papež si jako první v dějinách zvolil jméno František, a to na počest právě sv. Františka z Assisi.

Díky středověkým poutníkům, putujícím po Via Francigena mezi Římem a Francií, přinášelo křesťanství do celé oblasti bohatství a rozvoj.

Sv. František zbavuje Arezzo démonů (kolem 1300)

Region sice prosperoval, ale míru si mnoho neužil. Zemí zmítaly nepokoje související s boji mezi guelfy a ghibelliny, mezi světskými vládci Svaté říše římské (ghibellini) a papežem a jeho příznivci (guelfové). Florencie stála na straně guelfů; většina jejích rivalů, včetně Pisy a Sieny, podporovala ghibelliny.

Florencie získala v Toskánsku převahu, když nad Pisou, tehdejší námořní mocností, zvítězil na moři Janov. Cosimo de’ Medici, potomek nejvýznamnějšího evropského bankéřského rodu, přivedl město v roce 1557 ke konečnému vítězství nad jediným zbývajícím soupeřem Sienou. Rod Medici se stal neoficiálním vládcem města. Navenek zůstalo zachováno republikánské zřízení – signorie.

V 16. století papežský stát, usilující o rozšíření své moci, vyslal do Umbrie armádu, aby dobyla zdejší hrdá opevněná města. Největší odpor kladla Perugia, nejbohatší, nejmocnější a nejnezávislejší z nich. Gian Paolo Baglioni, který tehdy městu vládl, zašel dokonce tak daleko, že se pokusil zavraždit papežského legáta. Papežský stát odpověděl nejdříve zvýšením daně ze soli (vyhnutí se této často používané formě zdanění je důvodem, proč se v Umbrii dodnes peče chléb bez soli) a nakonec obsazením města a srovnáním paláců rodu Baglioni a přilehlé čtvrti se zemí.

Sv. František z Assisi

Nikdo neztělesňuje křesťanské učení tak přitažlivě jako sv. František, nejslavnější umbrijský rodák, narozený roku 1182 v Assisi. Ve věku 27 let vyslyšel volání, aby svůj život zasvětil Bohu; vzdal se značného dědictví, oblékl si plátěný hábit a začal kázat. Rostoucí skupinu svých příznivců nabádal, aby se vzdali hmotného majetku, slíbili poslušnost Bohu a oceňovali krásu přírody, jež je Božím stvořením (na rozdíl od dosavadního církevního učení se odklonil od popisu pekelných muk, která po smrti čekají bezbožného člověka). František založil řád a své poselství šířil napříč Evropou, společně s křižáky se vydal i do Svaté země. Zemřel na prahu své chatrče v Assisi roku 1226 a dva roky nato byl prohlášen za svatého. Assisi od té doby představuje významné poutní místo.

Renesance

Uprostřed všech těchto konfliktů se Florenťané horečně věnovali aktivitám, které posléze vyvedly západní civilizaci z „temného středověku“. Renesance zakořenila ve Florencii počátkem 15. století pod záštitou mocného rodu Medicejských, který – s přestávkami – vládl nad městem i většinou Toskánska až do poloviny 18. století.

V březnu 1436 Florencie slavila dokončení kupole katedrály. Konstrukce této ohromné báně představuje jeden z největších architektonických úspěchů renesance. Kupole se dodnes tyčí vysoko nad městem a jakoby oznamovala, že právě tady se renesance zrodila.

Ve městě se lze na každém kroku setkat s připomínkami tohoto kulturního i společenského hnutí, které lidem umožnilo pohlížet na svět osvíceným způsobem. V galerii Uffizi, založené v 16. století, se můžete seznámit například s dílem Paola Uccella, prvního malíře ovládajícího perspektivu, která se stala velkým přínosem renesance výtvarnému umění. V kostele San Lorenzo si pak všimněte, jak architekt Brunelleschi zavedl do prostorových vztahů nový řád.

Medicejští

Příslušníci jednoznačně nejvýznamnějšího rodu období renesance nabyli své bohatství coby bankéři a také umným získáváním důležitých pozic, často bez zastávání oficiálního úřadu. Cosimo Il Vecchio (Starší) si vysloužil titul Pater patriae (Otec vlasti) a založil rodinnou dynastii. Asi nejslavnějším členem rodu byl Lorenzo Il Magnifico (Nádherný), velký mecenáš umění a mistr diplomacie. Po jeho smrti osud Medicejských nabral nešťastný směr; byli vyhnáni z města v důsledku pochybného politického rozhodnutí během války s Francií. V roce 1512 opětovně získali moc nad Florencií a vládli jí až do roku 1743.

V galerii Accademia se stačí pozorně podívat na nejslavnější renesanční sochu, Michelangelova Davida, a hned pochopíte, jak renesance zásadně změnila nahlížení sochařů na lidskou postavu. V muzeu Bargello zase můžete ocenit, jak Donatello při práci na mramorové soše Sv. Jiří vytvořil nový druh realismu, když tohoto světce vypodobnil jako obyčejnou lidskou bytost, živou a připravenou jednat.

Umbrie sice nepřijala renesanci s takovým bouřlivým nadšením jako sousední Toskánsko, nicméně i zde nastal umělecký rozkvět, což dosvědčují například Giottovy fresky zobrazující život sv. Františka (28 panelů v kostele zasvěceném tomuto světci v Assisi).

Lorenzo de’ Medici, na Gozzoliho Cestě Tří králů

Od sjednocení po druhou světovou válku

Obyvatelé Florencie i celého Toskánska prožívali období po skončení renesance ve stagnaci, jako pěšáci v mocenských hrách evropských mocností. V roce 1860, po skončení více než stoleté vlády rodu Lotrinských, spojilo Toskánsko síly s Piemontem a stalo se součástí sjednocující se Itálie. Florencie se dokonce nakrátko, v letech 1865 až 1871, stala italským hlavním městem.

Umbrie byla až do sjednocení Itálie téměř bez přerušení pod papežskou nadvládou. Neškodné zanedbávání, s nímž byl region spravován, vysvětluje, proč se umbrijská městečka na kopcích zachovala v nezměněné podobě až do 19. století. Vytvoření nového italského státu přivítala mnohá města, kupříkladu Perugia, jako vysvobození z papežského útlaku.

Florentský most Ponte alle Grazie, zničený Němci, byl obnoven v roce 1953

V novodobé historii si oba regiony prožily mnohá utrpení. Neexistence starých mostů přes řeku Arno dosvědčuje roli, kterou Toskánsko hrálo za druhé světové války. Několik velkých bitev se odehrálo v okolí Florencie v létě roku 1944, kdy se německá armáda opevnila v zákopech podél řeky a v okolních horách, aby čelila postupujícím spojeneckým vojskům. Němci se dali na ústup v srpnu, ale ještě předtím zničili všechny mosty ve městě s výjimkou Ponte Vecchio.

Současnost

Pozornost celého světa přitáhla k Florencii v listopadu 1966 řeka Arno. Vylila se z břehů a voda zpustošila mnohé umělecké poklady. Restaurační práce trvaly několik desetiletí a „poháněla“ je mimo jiné víra Florenťanů ve svou úlohu ochránců velkého renesančního dědictví. Totéž úsilí vstoupilo do hry opět v květnu 1993, kdy v autě nastražená bomba poničila část galerie Uffizi; opravené muzeum se otevřelo již po několika měsících.

Po záplavách v roce 1966

Galerie Uffizi se stále rozšiřuje, jak dokládá 18 nových sálů otevřených koncem roku 2011. Florencii dlouhou dobu hrozilo, že se stane památkovou zónou bez normálního života, avšak po zvolení starosty Mattea Renziho město ukazuje, že lze skloubit obojí.

Poklidnou Umbrii, která v posledních dekádách 20. století konečně dosáhla nebývalé prosperity, zasáhla v roce 1997 katastrofa v podobě zemětřesení, které zabilo čtyři lidi a způsobilo rozsáhlé škody. Obnova poničených památek byla pozoruhodně rychlá a mnohé kostely i další budovy byly zpřístupněny již po pěti letech. Další pohroma postihla v říjnu 2011 severozápadní Toskánsko, kde při silných bleskových záplavách umírali lidé a mnoho jich ztratilo střechu nad hlavou.

Oba regiony i nadále spoléhají na dva hlavní zdroje příjmů: turistický ruch a zemědělství. Toskánská vína a olivový olej se proslavily po celém světě a Umbrie, byť často ve stínu svého slavnějšího souseda, produkuje pšenici a tabák, stejně jako olivy a hrozny.

Turistický ruch oběma regionům přináší nejen mnoho výhod, ale i s ním spojené problémy, které je potřeba řešit. Vytvořením velkých parkovišť v podzemí měst a v údolích pod městečky na kopcích dokázala například Umbrie vytlačit z historických center dopravu, aniž by tím příliš znepříjemnila život domácím motoristům. V rámci úsilí omezit znečištění a dopravní zácpy byla ve Florencii v únoru 2010 otevřena první ze tří nových tramvajových linek. Projekt s náklady 560 milionů eur se však setkal s hlasitými protesty těch, kteří mají obavy o zachování architektonických pokladů města, zejména proto, že jedna linka má vést přímo před katedrálou. Toskánsko i Umbrie budou v nadcházejících letech bezpochyby pokračovat ve snaze nalézt nejlepší způsob, jak skloubit rozvoj turistického ruchu a ochranu památek.

Udržování kontaktu s minulostí

Historické milníky

800–500 př. n. l.

V oblasti vzkvétá etruská civilizace.

59 př. n. l.

Římané zakládají Florentii.

polovina 6. – 9. stol.

Většinu území dnešního Toskánska a Umbrie ovládají Langobardi a Frankové.

1226

Umírá sv. František z Assisi, patron Itálie.

13.–14. stol.

Konflikty mezi guelfy a ghibelliny rozdělují obyvatelstvo; většina měst tvoří nezávislé svobodné komunity.

1250–1600

Rozkvět renesance.

14. st.

Stále mocnější Florencie si podmaňuje Arezzo, Volterru a další města a městečka.

14.–17. stol.

Umbrijská města pod nadvládou papežského státu.

1348

Populaci Florencie a Sieny devastuje mor.

1436

Dokončení kupole florentské katedrály.

1495

„Pálení marností“ na Piazza della Signoria inspirované asketickým mnichem Savonarolou.

1498

Savonarola je upálen.

1504

Michelangelo dokončuje Davida .

1581

Otevření galerie Uffizi.

1860

Toskánsko a Umbrie se stávají součástí sjednocené Itálie. Florencie je v letech 1865–1871 hlavním městem.

1944

Němci ničí všechny mosty přes řeku Arno ve Florencii vyjma Ponte Vecchio.

1966

Záplavy devastují florentské umělecké poklady.

1993

Galerii Uffizi poškozuje nastražená bomba.

1997

Umbrii zasahuje zemětřesení a ničí fresky v bazilice v Assisi.

2001

Šikmá věž v Pise se znovu otevírá veřejnosti.

2002

Liru nahrazuje euro.

2004

Ve Florencii je vystaven zrestaurovaný Michelangelův David .

2007

V lednu zahájeny práce na rozšíření galerie Uffizi.

2011

Ničivé záplavy v severovýchodním Toskánsku s mnoha oběťmi.

2013

V září Florencie hostí Mistrovství světa v silniční cyklistice (UCI), což je považováno za vítězství italské cyklistické tradice.

Kam se vydat

Když dojde na rozhodování, jak si naplánovat cestu po Toskánsku a Umbrii, nečeká vás rozhodně nic snadného. Oba regiony toho prostě nabízejí příliš mnoho k vidění. Naštěstí jsou dostatečně kompaktní, takže usnadňují cestování, a mají vynikající silniční a železniční síť.

Můžete se rozhodnout prozkoumat regiony po jednotlivých oblastech. Řada měst vám nabídne nejen spoustu turistických zajímavostí, ale jejich poloha vám umožní podnikat výlety do blízkého okolí. Z Florencie lze vyrazit do měst Fiesole, Pistoia, Lucca, Pisa a vinařského regionu Chianti na jihu i do méně známé oblasti Mugello na severu. Ze Sieny se můžete vydat podél výběžku Apenin, který odděluje centrální italská údolí od středomořského pobřeží, do městeček usazených na vrcholcích kopců, jako San Gimignano, Volterra a Montepulciano. Prastaré univerzitní město Perugia je dokonalým výchozím bodem pro cesty do měst Gubbio, Assisi, Spoleto, Orvieto. A tak bychom mohli pokračovat dál a dál.

Florencie

Florencie [1] si vysloužila různé přívlastky: nejkrásnější italské město, impozantní „město kamene“, umělecká a humanistická kolébka renesance, jedna z nejoblíbenějších turistických destinací na světě. Nemělo by vás proto překvapit, že její historie je stejně rozmanitá jako její současná podoba.

Florencii založil Julius Caesar v roce 59 př. n. l. jako kolonii pro vysloužilé vojáky a stopy této éry se zachovaly v uspořádaném rozvržení bloků mezi dómem a náměstím Piazza della Signoria. V římském období bylo město příjemným odlehlým místem, nedotčené přežilo temný středověk a poté, během válek, revolucí a náboženských nepokojů v dalších stoletích, začalo prosperovat. Pod štědrým patronátem vládnoucího rodu Medicejských se dařilo sochařům, malířům, básníkům a architektům. Překvapivě velké množství jejich děl zůstalo ve Florencii do dnešních dnů, a to díky závěti Anny Marie Luisy, vévodkyně toskánské, poslední z rodu Medicejských, která si v roce 1743 vymínila, že žádná část rozsáhlých rodových sbírek nesmí nikdy opustit hranice města Florencie. Její přání bylo z velké části respektováno a Florencie dnes svým návštěvníkům nabízí velmi bohatý a impozantní odkaz pozoruhodných osobností období renesance.

Široká nabídka architektonických, historických i kulturních památek působí dojmem, že město je jedním velkým muzeem, na jehož zhlédnutí je třeba nepřeberné množství času, ale nemějte obavy. Památky jsou blízko sebe, všechny jen pár minut pěšky od náměstí Piazza del Duomo s katedrálou, vizuálním a geografickým centrem města.

Přestože ve Florencii dochází k drobným změnám, jako je rozšiřování pěší zóny či oživování nábřeží řeky Arno, město zůstává takové, jaké ho lidé už dlouhá léta obdivují a znají.

Piazza del Duomo

Dóm Santa Maria del Fiore [A] (Duomo; po–st, pá 10.00–17.00, čt 10.00–16.00, so 10.00–16.45, ne 13.30–16.45; vstupné; www.operaduomo.firenze.it) se budoval více než sto let. Stavět se začal koncem 13. století a dokončen byl až před rokem 1470. Autor původního návrhu, architekt Arnolfo di Cambio, si přál vybudovat největší katedrálu na světě s osmistranným křížením měřícím napříč téměř 46 m, zastřešeným ohromnou kupolí. Pouhých osm let po zahájení stavby však Arnolfo zemřel. V jeho práci pokračovala řada architektů, kteří roku 1418 dokončili hlavní část kostela a kruhové zdivo pod kupolí.

Pohled seshora

U vchodu na severní straně dómu se vinou fronty zájemců o výstup na vrchol dómu. Po zdolání 463 schodů se nabízí mimořádný panoramatický pohled na město.

Stavitelé stáli před skutečným konstrukčním oříškem – jak vybudovat kupoli vysokou 91 m nad rozlehlým křížením. Do rozhádané komunity stavitelů a kameníků poté vstoupil začínající architekt Filippo Brunelleschi, který prohlásil, že kupoli postaví i bez použití nákladného lešení, nicméně odmítal prozradit jak. Práci získal a skeptiky uvedl do rozpaků elegancí svého řešení. Navrhl konstrukci kupole ze dvou cihelných plášťů, uspořádaných v konzolových prstencích, takže jak stavba rostla, každá vrstva zdiva podporovala další vrstvu nad sebou. Dóm patří k mistrovským dílům renesance, lze ho vidět z každého místa ve městě a pohled na něj je odevšad zajímavý.

Mramorový soubor – baptisterium, dóm a kampanila

Z vnější strany je katedrála obložená různými druhy mramoru, a to tří odstínů (zeleným z Prata, bílým z Carrary a růžovým z Maremmy). Poněkud přezdobená fasáda však byla dokončena až v 19. století. Vstupy do interiéru doplňují fresky a bohatá sochařská výzdoba. Na severní stěně najdete Porta della Mandorla. Reliéf nad vstupem nese název Nanebevzetí Panny Marie a vytvořil ho Nanni di Banco v 15. století.

Šedobílý prostý interiér je rozlehlý, pojme až deset tisíc věřících. Blízko vstupu jsou umístěny busty Brunelleschiho a Giotta. Na stěně levé boční lodě se nachází freskový památník věnovaný anglickému žoldnéři, siru Johnu Hawkwoodovi, jenž velel florentskému vojsku od roku 1377 až do smrti; vytvořil jej Paolo Uccello v 15. století. Na konci lodě uvidíte malbu z 15. století od Domenica di Michelina Dante vysvětlující Božskou komedii, na níž katedrála představuje zřejmý protiklad k Peklu a Očistci – srovnání, jehož význam museli tehdejší Florenťané chápat. V pravé boční lodi se nacházejí schody vedoucí dolů do starého kostela Santa Reperata, kolem něhož byl dóm postaven. Při vykopávkách v roce 1972 byla nalezena náhrobní deska s Brunelleschiho jménem; nyní si ji můžete prohlédnout otevřenými dveřmi.

Největším uměleckým dílem v dómu je freska na spodní straně kupole, která zobrazuje Poslední soud. Navrhl ji florentský architekt Giorgio Vasari a vytvořil ji koncem 16. století jeho student Frederico Zuccari. Na konci 20. století pak byla vyčištěna a zrestaurována. Brunelleschi do svého návrhu zahrnul železné háky, které měly zajistit snadnější čištění, a dokonce i prostory, v nichž se nacházely kantýny pro stavitele. Ochoz poskytuje vynikající výhled na sedm kruhových vitrážových oken, která vytvořili Uccello, Castagno, Donatello a Ghiberti.

Dóm často zastiňuje další dvě pozoruhodné budovy na náměstí – kampanilu (zvonici) a baptisterium. Kampanila (denně 8.30–19.30; vstupné), 82 m vysoká čtyřhranná katedrální zvonice, patří k nejkrásnějším v Itálii. Začala vznikat pod vedením architekta Giotta v roce 1334 a dokončena byla až po jeho smrti. Výrazně ji poškodilo znečištěné ovzduší a mnohé z jejích sochařských reliéfů nahradily kopie. Originály, mezi nimi i díla Donatella, se nacházejí v Museo dell’Opera del Duomo. Z terasy na vrcholku je nádherný výhled na město.

Baptisterium (Battisterio San Giovanni; po–so 11.15–19.00, ne 8.30–14.00; vstupné), pocházející z 6. století, je jednou z nejstarších budov ve Florencii. Původně šlo zřejmě o chrám římského boha války Marta, pak to býval hlavní městský kostel, v němž se vždy v březnu hromadně křtily všechny děti narozené ve Florencii v uplynulém roce. Budova je známá hlavně díky pozlaceným bronzovým dveřím, jejichž originál je vystaven v muzeu Opera del Duomo.

Skvostné východní dveře baptisteria z pozlaceného bronzu, takzvaná „Rajská brána“

Dveře na jižní straně odlil v roce 1336 Andrea Pisano, jenž dokončoval stavbu katedrální zvonice po Giottově smrti. Jejich 28 oddílů zobrazuje příběh Jana Křtitele, svatého patrona Florencie (pro poučení jeho posluchačů).

Když vypukl roku 1402 mor, rozhodli se měšťané, že nechají zhotovit nové dveře pro severní průčelí jakožto votivní dar, prosbu k Bohu, aby uchránil město před epidemií černé smrti, která se z Neapole rozšířila až do severní Evropy. Město uspořádalo soutěž, jejíž vítěz se měl stát autorem severních dveří. Klání přilákalo mnoho talentů, mezi jinými Brunelleschiho, Donatella a 22letého toskánského umělce Lorenza Ghibertiho. Porota naznala, že práce Ghibertiho a Brunelleschiho jsou skvělé, a proto navrhla, aby pracovali na stavbě baptisteria spolu. Brunelleschi se však místo toho rozhodl studovat stavbu kupolí v Římě, a tak Ghiberti pracoval sám.

Výsledek jeho práce je ohromující. Severní dveře zobrazují výjevy ze života Ježíše, apoštolů a církevních učenců; každý následující panel dokazuje rostoucí zručnost sochaře. Městská rada byla s Ghibertiho prací spokojena a zadala mu i výrobu dveří, které zdobí východní stěnu. Začal na nich pracovat v roce 1425. V tomto mistrovském díle pozměnil své dřívější pojetí a vytvořil deset velkých panelů s výjevy ze Starého zákona, rázných a strhujících. Mistrovský nízký reliéf se táhne daleko do pozadí. Když jeho dveře spatřil Michelangelo, prohlásil, že jsou hodny stát se branou do ráje, proto se jim říká Porta del Paradiso (Rajská brána).

Interiér baptisteria je majestátní, se žulovými římskými sloupy, mozaikovým stropem a podlahou ze 13. století. V otevřeném osmiúhelníkovém prostoru uprostřed se konal křest všech florentských dětí.

Většina uměleckých děl, která kdysi zdobila katedrálu a baptisterium, se dnes nachází v Museo dell’Opera del Duomo (ne–pá 9.00–19.30, so 9.00–13.45; vstupné) na severovýchodní straně náměstí. Na nádvoří muzea (nyní proskleném) Michelangelo vytesal sochu Davida (1504). V mezaninu stojí Michelangelovo druhé slavné dílo Pieta, kterou zčásti dokončil jeho student a která měla být umělcovým náhrobkem. Součástí prvního patra jsou cantorie (dva chórové balkony) z 15. století. Autorem jednoho je Donatello, druhého pak Luca della Robbia. Všech deset původních reliéfů Rajské brány baptisteria se konečně sešlo v muzeu v září 2012 po 27 letech restauračních prací. Dveře budou brzy přesunuty do speciálně vybudovaného prostoru v přístavbě muzea, která by měla být pro veřejnost otevřena v roce 2014–15.

V Museo dell’Opera del Duomo se nacházejí původní sochy z dveří baptisteria

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Top 10 zajímavostí

Ideální výlet po severním Toskánsku

Úvod

Stručná historie

Kam se vydat

Florencie

Piazza del Duomo

Piazza della Signoria

Galleria degli Uffizi

Okolo Piazza della Repubblica

Bargello a Santa Croce

Od Santa Maria Novella po Accademii

Přes Ponte Vecchio do čtvrti Oltrarno

Okolí Florencie

Fiesole

Mugello

Cestou do Luccy

Prato

Pistoia

Montecatini Terme

Lucca

Pisa a pobřeží

Pisa

Versilia

Livorno

Elba

Siena a okolí

Siena

Dóm a umělecká galerie

Val d’Elsa

Volterra

Jižní Toskánsko

Monte Oliveto Maggiore

Montalcino

Pienza

Montepulciano

Tufová města

Arezzo a východní Toskánsko

Arezzo

Monterchi a Sansepolcro

Cortona a Lago di Trasimeno

Do Umbrie

Perugia

Gubbio

Todi a Spoleto

Volný čas

Zajímavosti

Sv. František z Assisi

Medicejští

Florentská tržiště

Michelangelo

Via Francigena

Šikmá věž

Palio

Perugino