Top 10 zajímavostí

Petronas Twin Towers Nejvyšší dvojice budov na světě dominuje mrakodrapům metropole Kuala Lumpur.

Melaka Poznejte uličky tohoto známého historického přístavního města.

Pulau Langkawi Ostrov s řadou nádherných pláží a úchvatných geologických útvarů.

Pulau Sipadan Proslulý ostrov ve státě Sabah, jedno z nejlepších míst k potápění na světě.

Návštěva dlouhého domu Nesmíte ji vynechat, pokud budete ve státě Sarawak.

George Town Město s rozma-nitou architekturou, od koloniální po čínskou.

Kinabalu Přírodní scenérie a fascinující flóra a fauna tohoto parku jsou hlavními lákadly státu Sabah.

Sepilok Orang-Utan Rehabilitační centrum připravuje zvířata chovaná v zajetí nebo opuštěná na život v divočině.

Vrcholky Gunung Api Okouzlující podívaná v národním parku Gunung Mulu.

Taman Negara Národní park se starými deštnými pralesy a říčními peřejemi.

Ideální výlet po Malajsyji

1. den Kuala Lumpur

Vychutnejte si den v hlavním městě Kuala Lumpur. Taxíkem se nechte dovézt do Chat Masala na snídani v Brickfields Little India, poté zamiřte k televizní věži Menara Kuala Lumpur, odkud je nádherný výhled na město. Na oběd si zajděte do ulice Jalan Alor. Pokud budete mít dost energie, vydejte se do hinduistické svatyně v jeskyni Batu. Poté zamiřte zpět do centra na tržiště Central Market, kde můžete nakoupit řadu kuriozit a povečeřet na nočním pouličním trhu na Petaling Street.

2. den Horské stanice

Vydejte se do Cameronské vysočiny; navštivte čajové centrum Sungai Palas, kde si můžete prohlédnout výrobnu čaje. Vychutnejte si výhled ze zdejších čajových zahrad. Poté si odpočiňte v lázních v Cameron Highlands či si zahrajte golf, než se vydáte na večeři do The Smokehouse Restaurant.

3. den Penang

Po snídani v Restoran Kumar se přesuňte na ostrov Penang. Objednejte si taxi a vydejte se do Suffolk House na prohlídku prvního penangského „velkého domu“. Najíst se můžete v prostředí s historickou domácí atmosférou. Projeďte se na kole kolem rybářských vesniček na Balik Pulau. Pak se vraťte do George Townu, abyste okusili noční život na Upper Penang Road.

4. a 5. den Perhentian

Leťte do Kota Bharu, dojeďte k molu Kuala Besut a odtud na palmami porostlé ostrovy Kecil a Besar. Po obědě relaxujte na pláži nebo se potápějte. Další den se vydejte na druhý ostrov, kde můžete šnorchlovat nebo jít na túru. Poté se vraťte do Kota Bharu a ochutnejte kelantanéskou kuchyni na zdejším nočním trhu.

6. den Kota Bharu

Ponořte se do atmosféry trhu Pasar Besar Siti Khadijah, kde seženete naprosto cokoliv, včetně chutného oběda. Navštivte válečné muzeum nebo zhlédněte některé z představení v kulturním centru. Letadlem se přepravte na letiště v Kuala Lumpuru. Zatímco budete čekat na spoj do Miri, dopřejte si masáž nohou a večeři.

7. den Gunung Mulu

Letecky se dopravte do národního parku Gunung Mulu a projděte se po lávce v korunách stromů. Nezapomeňte ani na obrovské jeskyně, z nichž vylétávají hejna netopýrů.

8. den Kota Kinabalu

Vydejte se zpět do Miri a odtud letadlem do Kota Kinabalu. Můžete poznávat ostrovy parku Tunku Abdul Rahman nebo si zajít do dlouhého domu v kulturní vesničce. U nábřeží si prohlédněte trh s řemeslnými výrobky, poté pokračujte k observatoři Signal Hill a užijte si odtud pohled na západ slunce.

9. den Řeka Padas

Jeďte po železnici North Borneo Railway z Tanjung Aru do historického města Beaufort. Přestupte na vlak do Pangi – zde si užijte dobrodružnou plavbu raftem v peřejích řeky. Na pozdní večeři se vraťte do Kota Kinabalu do plážové restaurace Coast Restaurant and Bar.

Úvod

Malajsie kráčí rázným krokem vstříc moderní době. Dopředu ji táhne moderní a pružná ekonomika, nadále však zůstává kulturně a historicky bohatou zemí. Písčité pláže, široké řeky, hluboké lesy, ale i do nebe se tyčící mrakodrapy a široké dálnice – nejen díky tomu předčí Malajsie očekávání řady návštěvníků.

Spatříte zde tradiční hned vedle moderního – obchůdky v čínské čtvrti, rušné noční trhy, ale i novodobá nákupní centra, nádherná a velkolepá architektonická díla, jako jsou mešity nebo čínské a hinduistické chrámy, i do nebe se tyčící věže Petronas Twin Towers v Kuala Lumpuru. Minulost na vás dýchne při pohledu na domky ve státech Sabah a Sarawak, při pozorování tradičního pouštění draků v oblastech Kelantan a Terengganu nebo z výrazných barev batikovaného umění.

Fakta a čísla

Poloostrovní a Východní Malajsie dohromady pokrývají plochu 329 759 km2. Poloostrov je dlouhý 750 km a ve svém nejširším bodě široký 350 km. Jeho plocha je tak pouze dvoutřetinová v porovnání s Východní Malajsií. Přibližně čtyři pětiny území Malajsie byly původně pokryty deštnými pralesy. Nejdelším pevninským tokem je řeka Pahang s délkou 475 km, v ostrovní části je to řeka Rajang, dlouhá 563 km.

Vstupní branou do Malajsie pro vás patrně bude její hlavní město Kuala Lumpur, moderní a prosperující metropole, kde paláce, mešity a chrámy sousedí s rušnými třídami a mrakodrapy a kde nechybí ani řada parků a zahrad oživujících urbanistickou zástavbu.

V Cameronské vysočině

Malajsie leží v samotném srdci jihovýchodní Asie. Jedná se o zemi s rozlohou podobnou Japonsku, ve které dnes žije více než 26 milionů obyvatel. Území je rozděleno na dvě hlavní oblasti: Malajský poloostrov, sousedící s Thajskem a obklopený Malackým průlivem a Jihočínským mořem, a Východní Malajsii, ležící na ostrově Borneo vzdáleném 800 km od pevninské části a sestávající ze dvou států Sarawak a Sabah. Sarawak a Sabah představují rozsáhlé území lesů, řek a hor, hraničící s indonéským státem Kalimantan a brunejským sultanátem. Průmyslové oblasti a města se nacházejí hlavně na poloostrově, především na západním pobřeží, zatímco ve Východní Malajsii převažují deštné pralesy. Pro obě oblasti je typické vlhké podnebí, značně se však liší hustota zalidnění a urbanistický rozvoj.

Bohatství Malajsie je patrné při pohledu na vynikající dopravní infrastrukturu podél západního pobřeží poloostrova. Průměrný příjem na jednoho obyvatele je jeden z nejvyšších v jihovýchodní Asii.

Nadvláda přírody

Ať už jste ubytováni v některém z plážových letovisek, nebo v centru města, do přírody to není nikdy daleko. I v moderním Kuala Lumpuru najdete rezervace staré více než sto let.

Pět druhů lesa

V Malajsii se vyskytuje celkem pět druhů lesů, které se liší typem půdy, reliéfem a nadmořskou výškou:

Mangrovníkový les. Mangrovníky a keře rostoucí v pobřežních bažinách v brakické zóně mezi mořem a sladkou vodou. Příbuzným druhem jsou nízké, bezkmenné nipa palmy, jejichž vějířovité listy byly tradičně používány jako materiál k výrobě střech pobřežních chýší.

Sladkovodní mokřady. Četné ovocné stromy v úrodné naplavenině říčních nížin přitahují pestrou škálu živočichů. Tam, kde přechází bažiny v suchou půdu, můžete spatřit fascinující, hrozivě vypadající popínavé rostliny.

Les dvojkřídláčů. Tyto pevninské deštné pralesy jsou pojmenovány po dvojkřídlém ovoci, které plodí mnoho ze zdejších nejvyšších stromů. Právě s tímto typem lesů se nejčastěji setkáte v nadmořských výškách do 900 m n. m.

Vřesový les. Neúrodná půda v rovinatých oblastech, vedoucích k předhůřím nebo hřebenům písčitých hor. Rostou zde jen nízké, zakrslé stromky s tlustými listy.

Horský les. V nadmořských výškách nad 1 200 m n. m. v rozlehlých pohořích a už od 600 m n. m. na nízkých osamělých kopcích střídají vysoké stromy myrty, vavříny a duby.

Bohatství země pramení z pobřežních nížin, rozsáhlejších na západní straně poloostrova než na východní. Malajsie představovala dříve významné obchodní spojení mezi Asií a Evropou, centrem byl především přístav v Malace. Poté se začala rozvíjet těžba cínu a rozrůstaly se kaučukové plantáže, kvetl také obchod s palmovým olejem, dřevem, petrolejem a zemním plynem. Rýžová pole najdete na severozápadě, kolem říčních delt na východním pobřeží a také na svazích ve státech Sarawak a Sabah. Z mangrovníkových bažin podél pobřeží a palem nipa vznikly mangrovníkové lesy. Nejstarší deštné pralesy na světě obklopují nízké, ale strmé vrcholy hor, které od východu na západ protínají celý poloostrov. Páteř hor tvoří od severu k jihu se táhnoucí horský hřeben. Až do výstavby nových dálnic byl přístup do mnoha oblastí možný pouze po řece (a někde je tomu tak dodnes).

Ve východních státech Sarawak a Sabah se rozlehlé plantáže střídají s bažinami, ve vnitrozemí pak na ně navazují hustší lesy. Na jihu tvoří hornaté oblasti přirozenou hranici s indonéským Kalimantanem. U pobřeží na severním konci pohoří Crocker se tyčí Gunung Kinabalu. S výškou 4 095 m je to jeden z nejvyšších vrcholů jihovýchodní Asie, velmi oblíbený mezi horolezci.

S rozvojem turismu byly vybudovány nové resorty na ostrovech Penang, Pangkor nebo Langkawi na západním pobřeží poloostrova, na ostrově Tioman na pobřeží východním a také u Kota Kinabalu v oblasti Sabah.

Nezavítat alespoň na chvíli do některého z deštných pralesů by znamenalo nepoznat jeden z hlavních rysů této země. Ze všech stran se tu ozývají rozmanité zvuky – orchestry cikád, pískání veverek, křik gibbonů nebo volání zoborožců. Co se týče fauny, spatřit ji je poněkud obtížnější, v porovnání například s africkými pláněmi – většina zvířat malajsijských deštných pralesů není tak nápadná. Tygři a levharti jsou velmi vzácní a zdejší sloni, hroši a medvědi patří k těm nejmenším svého druhu.

Mangrovníky na Langkawi

Početná a různorodá společnost

Malajsie se může pyšnit zachováním tří národů. Spolu tu žijí Malajci (většinou muslimové), Číňané (převážně buddhisté) a Indové (zejména hinduisté). Ačkoliv v minulosti země prošla obdobím společenských nepokojů, lidé tu dnes většinou pobývají v míru. Nikoho zde nepřekvapí, že mešita, pagoda, chrám či kostel stojí hned vedle sebe. Obrovskou rozmanitost země dále ilustruje zdejší kuchyně, ve stáncích jsou k dostání jak malajské, tak čínské nebo indické pokrmy. Multikulturní obraz země doplňují početné kmenové komunity, například Kadazanové/Dusunové v Sabahu, Ibanové v Sarawaku nebo lidé Orang Asli, kteří sem dopluli jako první před více než 11 tisíci lety.

Malajci nebo také Bumiputra (v překladu „synové země“) tvoří více než polovinu obyvatelstva, díky čemuž je národním náboženstvím islám a oficiálním jazykem malajština (Bahasa Malaysia).

Velká část Malajců jsou skromní lidé – chovatelé koz a buvolů, pěstitelé rýže a dělníci v kokosovém, kaučukovém, dřevařském, rákosovém a bambusovém průmyslu. Tak jako je zdejší dvorní etiketa ovlivněna antickými zvyky předmuslimských Malajců, je mírná sunitská verze islámu často protkána tradiční vírou v animistické šamany.

Náboženská tolerance

Cizincům může veřejný život v Malajsii připadat jako jeden velký náboženský svátek. V Malajsii jsou praktikována všechna hlavní světová náboženství, spolu s řadou minoritních. I když je oficiálním náboženstvím islám, je tolerováno mnoho jiných, což kontrastuje s etnickými spory v oblasti politické a ekonomické. Svoboda vyznání je zaručena ústavou.

Užitečné fráze

Zdvořilost a znalost alespoň několika málo slovíček z Bahasa Malaysia jsou vždy vítané. Poděkovat můžete velmi jednoduchou frází terima kasih, odpovědí bude nejčastěji sama sama (prosím). Jiné užitečné fráze najdete v sekci Jazyk. Je dobré zapamatovat si také pozdravy selamat pagi (dobré ráno) nebo selamat tengah hari (dobré odpoledne).

Islám vyznává asi 60 % populace, většinou Malajci, ale někdy také Indové, Pákistánci a Číňané. Rozšířili ho zde arabští a indičtí gudžarátští obchodníci. První zmínku najdeme na kamenných rytinách ze 14. století ve státě Terengganu. Od počátku 15. století se islám po poloostrově šířil prostřednictvím sultanátu Melaka. Dnes je sultán nebo vládce jednotlivých států zároveň předním náboženským představitelem. Islám, v němž není rozdíl mezi světskou a náboženskou sférou, ovlivňuje řadu aspektů každodenního života, od formy pozdravu až po tělesnou očistu či stravování.

Buddhismus dnes praktikuje 19 % obyvatelstva. Poprvé se na poloostrově objevil s příchodem čínských a indických cestovatelů, jeho opravdový rozmach ale nastal až v 15. století, kdy do Melaky přišli čínští obchodníci. V zemi dnes najdete 3500 buddhistických chrámů. Členové čínských komunit v nich praktikují směr buddhismu Mahájána (doslova Velký vůz), který vznikl v prvním století př. n. l. Přísnější formu, označovanou jako Hínajána (Malý vůz), vyznává thajská menšina ve státech Kelantan, Kedah, Perlis a Penang. Většina malajských Číňanů vyznává konfucianistické hodnoty společně s náboženským systémem buddhismu.

Malajsie je známá svou etnickou rozmanitostí

Původním malajským náboženstvím je předislámský hinduismus, který vyznávala bráhmanská kasta kněží a který tak podporoval autoritu indické vládnoucí kasty. Staré rituály jsou dodnes součástí malajských svateb a jiných oslav. Moderní hinduismus se v Malajsii formoval s příchodem imigrantů z indického subkontinentu v 19. století. Největší zastoupení a vliv měli tamilští dělníci z jižní Indie a Srí Lanky, oddaní bohu Šiva. Chrámy byly vystavěny takřka na všech plantážích obdělávaných indickými pracovníky.

Křesťané tvoří 9 % malajsijské populace, většinou se jedná o obyvatele států Sabah a Sarawak. Křesťanství zde v 19. století rozšířili katoličtí a metodističtí misionáři. Vánoce se slaví po celé zemi a Velikonoce jsou státním svátkem pouze v části Sarawak a Sabah.

I přesto, že je Malajsie známá svou náboženskou a rasovou tolerancí, stojí dnes před velkou otázkou týkající se zachování stability federace. V politické sféře se prohloubily spory mezi fundamentalisty a umírněnějšími muslimy. Problém představují také rozdíly v bohatství jednotlivých etnik. Tak či onak má však dnes Malajsie jednu z nejúspěšnějších ekonomik v celé jihovýchodní Asii a přitahuje turisty svou rozmanitou krajinou a multikulturním, přívětivým obyvatelstvem.

Stručná historie

Již po staletí přitahuje život v Malajsii řadu přistěhovalců. Díky hojným přírodním zdrojům je toto území příhodné k osídlení. Jeden z nejstarších důkazů lidské přítomnosti objevili archeologové v údolí Lenggong ve státě Perak – kamennou sekyrku starou 1,8 milionů let. Na Borneu bylo odhaleno nejstarší lidské sídliště v údolí Mansuli na východním pobřeží Sabahu v oblasti Lahad Datu. Právě zde bylo vykopáno více než 1000 kamenných nástrojů starých 235 tisíc let.

Kolem roku 2000 př. n. l. byli nomádští lovci kmene Orang Asli zatlačeni do vnitrozemí imigranty, kteří k pobřeží poloostrova připluli na vahadlových člunech. Mongolové z jižní Číny, Polynésané, Malajci z Filipín a ostrovů Indonésie se usadili podél řek v oblasti poloostrova a severního Bornea. Mýtili a vypalovali zdejší lesy, aby mohli pěstovat sladké brambory a proso, což postupně vedlo k vyčerpání úrodné půdy. Obyvatelé tak byli nuceni částečně opustit nomádský způsob života. Rodiny žily v dlouhých dřevěných domech, takových, jaké dodnes můžete spatřit u Ibanů ve státě Sarawak. Později připlouvali další obyvatelé a usazovali se podél pobřeží – námořníci, rybáři, obchodníci, ale i piráti. Eufemisticky byli označováni jako Orang Laut (Lidé moře).

Indická éra

V době mezi 7. a 12. stoletím n. l., před příchodem islámu, vzkvétal v oblasti Kedah a na pobřeží Bornea, tehdy součásti říše Šrívidžaja, buddhismus, hinduismus a také kultura a jazyk jižní Indie. S hlavním sídlem na Sumatře ovládala Šrívidžaja Malacký průliv, klíčové spojení mezi Indickým oceánem a Jihočínským mořem. V tomto období se také objevila malajština – mnoho malajských slov je ovšem odvozeno ze sánskrtu a tamilštiny a některé malajské společenské zvyklosti, především pak svatební obřady, odráží hinduistické zvyky. Území, kde dnes leží stát Kedah, těžilo z orání a dalších indických farmářských praktik. Ve zlaté éře byly vybudovány candi (hinduistické chrámy) v údolí Bujang, na úpatí Gunang Jerai v oblasti Kedah a na Borneu v Santubongu.

Ve 14. století Šrívidžaja upadala a malajský poloostrov si rozdělily nové mocnosti – Siam (dnešní Thajsko), Kambodža a javánská říše Madžapahit. Během bojů na ostrově Singapur kolem roku 1400 se šrivídžajský princ Parameswara uchýlil na pobřeží poloostrova v Malace (dnes známé jako Melaka).

Sláva Melaky

Jako první odhalili strategický a obchodní potenciál Melaky Číňané. Přístav byl chráněn před monzuny a poblíž pobřeží vedl hluboký vodní kanál. V roce 1409 se na pokyn císaře Chu Tie vydala do Melaky čínská flotila pod vedením admirála Cheng Ho za účelem obchodování v jižních mořích a v Indickém oceánu. Číňané princi Parameswarovi učinili nabídku, jakou nešlo odmítnout – poskytli mu možnost využívat přístav a ochranu před Siamci (Thajci) výměnou za finanční zabezpečení. Roku 1411 přivezl peníze do Pekingu sám Parameswara a císař ho vděčně jmenoval vazalským králem.

Práce na rýžovém poli

Avšak jen o 20 let později Číňané od dohody ustoupili. Sri Maharajah, nový vládce Melaky, se spojil s muslimskými obchodníky. Tehdy se v Malajsii začal šířit islám, nikoliv násilně, jen díky obchodování a mírumilovnému kázání. V té době již Bengálci hlásali islám na východním pobřeží, v Melace a po celém poloostrově se šířil jako vlivné, maskulinní náboženství, které prosazovalo dynamickou vládu a ideu spoléhání se na vlastní schopnosti. Ve stejné době súfijští mystikové spojili islámské učení s malajskými tradicemi animistické magie. V této době nebyl ještě islám státním náboženstvím, tím se stal až za sultanátu Muzaffara Shaha (1446–1459).

Klíčovou postavou melacké vlády však byl Tun Perak, bendahara (předseda vlády) a vojenský velitel. Rozšířil území ovládané Melakou podél západního pobřeží, směrem do Singapuru a na ostrovy Bintan.

Melaka bývala rušným obchodním přístavem

Roku 1500 představovala Melaka hlavní přístav v jihovýchodní Asii, který přitahoval obchodníky z Číny, Indie, Jávy i Arabského poloostrova. Za diplomatické vlády velkého bendahara Tun Mutahiry spadal pod Melacký sultanát takřka celý malajský poloostrov a také území táhnoucí se přes Malacký průplav k východnímu pobřeží Sumatry. Prosperita říše byla založena na mezinárodním obchodu – přivážely se textilie z Indie, koření z Indonésie, hedvábí a porcelán z Číny, zlato a pepř ze Sumatry, kafr z Bornea a santalové dřevo z Timoru.

Dobytí Portugalci

V 16. století se stala Melaka obětí portugalských protimuslimských tažení, která měla za cíl ukončit arabsko-benátskou dominanci v oblasti obchodování mezi Asií a Evropou. Příjezd první portugalské lodi do Melaky v roce 1509 skončil neslavně, jelikož rozhořčení indičtí obchodníci podněcovali protiportugalské nálady. O dva roky později vyslali Portugalci další flotilu, tentokrát pod vedením Alfonsa de Albuquerque. Nesetkali se tu s žádným odporem, zdejší dvůr totiž přesídlil na jih do Johor, kde bylo založeno nové centrum malajské muslimské moci. Albuquerque nechal na místě sultánova paláce postavit pevnost a kostel. Komunitě neportugalského původu vládl spolu s malajskými kapitan (náčelníky) a cizineckými shahbandar (veliteli námořnictva), přičemž s čínskými a indickými obchodníky měl lepší vztahy než s muslimy.

130 let portugalské nadvlády provázela řada problémů. Docházelo k opakovaným útokům ze strany Malajců a obyvatelstvo bylo navíc sužováno vlnami malárie. Dvůr nedokázal přesvědčit staré vazalské malajské státy ani piráty Orang Laut, aby dohlíželi nad zdejšími vodami. Noví vládci tak postupně ztratili nadvládu nad Malackým průlivem, a tudíž i monopol na obchod s moluckým kořením.

Jen velmi málo usilovali o obrácení domorodců na křesťanskou víru a nesnažili se ani o rozšíření svého teritoria. Muži (asi 600) z evropské kolonie se oženili s místními ženami a jejich potomci se stali základem početné euroasijské populace.

Kamenná zeď s rytinami v pevnosti A’Famosa

Vlády se ujímají Holanďané

Ve snaze ukořistit část zisku z portugalského obchodu s pepřem a jiným kořením se v roce 1633 Holanďané sídlící na Jávě připojili k malajské blokádě Melaky. Ta vyústila v sedmiměsíční obléhání a následnou kapitulaci Portugalců v roce 1641.

Na rozdíl od Portugalců se Holanďané rozhodli obchodovat s Malajci v Johoru, kteří ovládali jižní polovinu poloostrova, včetně Singapuru a ostrovů Riau. Přestože již nikdy nedošlo k obnovení moci z doby starého Melackého sultanátu, Johor se stal ve zdejší oblasti největší silou. Do jižního vnitrozemí mezitím přišli ze Sumatry farmáři zvaní Minangkabau, zatímco přes poloostrov táhli krutí válečníci Bugis z východního indonéského Celebes (Sulawesi). Právě minangkabauský zvyk veřejně volit vládce se stal modelem pro volební systém v moderní federální Malajsii. Z tehdejších spolkových států vznikl dnešní Negeri Sembilan (devět států) s hlavním sídlem v Serembanu.

V průběhu 18. století se Holanďané znovu zaměřili na Jávu a Moluku. Válečníci Bugis využili situace a přepadli Perak a Kedah. Jejich náčelník se ujal vlády v oblasti Selangor a zmocnil se trůnu v Johoru.

Britská nadvláda

Britové neměli zpočátku o Malajsii příliš velký zájem. To se však změnilo v roce 1786, kdy sultán oblasti Kedah udělil Francisi Lightovi, zástupci Východoindické společnosti, práva na ostrov Penang a pás ve vnitrozemí označovaný jako provincie Wellesley (dnešní Seberang Perai), a to jako protiváhu požadavkům Siamců a Burmesů. Na rozdíl od portugalských a holandských obchodních stanic byl Penang prohlášen za bezcelní zónu, což představovalo velké lákadlo pro nové osadníky a obchodníky. Roku 1801 překročila zdejší populace hranici 10 000 obyvatel, z nichž většina byla soustředěna v ostrovním hlavním městě George Town.

V roce 1805 přichází do Penangu tehdy 24letý, energický zástupce Východoindické společnosti (East Indian Company, EIC) Thomas Stamford Binley Raffles. Díky znalostem malajských zvyků a zdejšího jazyka a hlavně díky své humanitární vizi se stal klíčovou postavou během postupného narůstání britského vlivu v malajských záležitostech. Do historie Malajsie se Raffles zapsal tím, že v roce 1819 vyjednal s johorským sultánem založení obchodní stanice v Singapuru. Singapur se tak stal hlavním městem Průlivových (alias Úžinových) osad, jak EIC označovala své malajské území zahrnující Penang a Melaku, a po 150 let centrem britské kolonie.

Průlivové osady vznikly po podpisu britsko-holandské Londýnské smlouvy (1824). Toto koloniální rozdělení oddělilo malajský svět prostřednictvím Malackého průlivu. Malajský poloostrov a ostrov Sumatra byly po staletích společného jazyka, náboženství a tradic rozděleny. Ostrovy na jih od Singapuru, včetně Jávy a Sumatry, připadly Holanďanům. Poloostrovní Malajsie a severozápadní Borneo zůstaly pod britskou nadvládou. Od roku 1826 zde platilo britské právo, ve skutečnosti však jen málo Britů žilo přímo v průlivu, a místní záležitosti tak řešili vedoucí obchodníci zastávající role neoficiálních kapitan.

Buvolí rohy

Název Minangkabau lze přibližně přeložit jako „buvolí rohy“ – jejich tvar se odráží v typických nahoru zakřivených střechách muzeí a vládních budov, které jsou postaveny v minangkabauském stylu.

Kromě několika málo Malajců v osadách v provincii Wellesley a na melackém venkově žila stále většina obyvatel ve vnitrozemí. S komunitami na východním pobřeží obchodujícími se Siamci, Indočíňany a Číňany je spojovaly společná tradice pěstování rýže, jazyk, kultura a zvyky zděděné z Melackého sultanátu.

Provincie Wellesley sloužila jako pevninská nárazníková zóna pro Penang, stejně tak se Melaka obrátila zády k záležitostem na venkově. Když oblasti Kedah a Perak žádaly o britskou pomoc proti Siamcům, Britové se ve snaze zabránit rebelii raději postavili na stranu nepřítele. V 70. letech 19. století však nepokoje zesílily. Britové, chtíce si zachovat zisky z vývozu malajského cínu přes Singapur, byli nuceni aktivně se zapojit do malajských záležitostí.

Lukrativní cínové doly v Kuala Lumpuru, Sungai Ujongu (Negeri Sembilan) a Larutu a Taipingu (Perak) spravovali pro malajské vládce čínští správci a dělníci. Čínské tajné spolky vedly války gangů o získání moci nad doly, což nakonec zcela zastavilo produkci cínu, a to zrovna v době, kdy dosahovala celosvětová poptávka svého maxima. V roce 1874 přemluvil guvernér Andrew Clarke malajské vládce Peraku a Selangoru, aby přijali za své poradce britské občany, a na oplátku poskytl těmto oblastem ochranu.

Radnice v George Townu

Vše však začalo dosti nešťastně. Nedlouho poté byl v Peraku zavražděn britský poradce James Birch, který usiloval o přímou britskou kontrolu nad oblastí. Jeho následníci se proto podíleli na vedení státu spolu s malajským panovníkem, náčelníky a čínskými kapitan. Úspěšnější Birchův nástupce v Peraku, Hugh Low (1877–1889), dokázal přesvědčit panovníka k zavedení reforem, které zahrnovaly vybírání daní, zrušení otroctví a regulaci pozemků. Jednota země byla podpořena stavbou silničních a železničních sítí. Guvernér Frederick Weld (1880–1887) rozšířil rezidenční systém do Negeri Sembilan a vzdorovitějšího Pahangu – zdejší sultán Wan Ahmad byl donucen otevřít cínové doly v Kuantanu britským prospektorům.

V roce 1896 vznikla Malajská federace, zahrnující státy Selangor, Perak, Negeri Sembilan a Pahang, která koordinovala ekonomické a administrativní záležitosti. Prvním generálem se stal Frank Swettenham a hlavním městem Kuala Lumpur.

Bornejští „bílí rádžové“

V 19. století bylo Borneo stále dosti zaostalé. Piráti Balanini a horliví muslimové se přeli o severovýchodní Borneo (dnešní Sabah) s Brunejským sultanátem. Pobřeží Sarawaku a vnitrozemí ovládali Ibanové, dajáčtí piráti a dajáčtí farmáři, vypalující rozsáhlá území, aby na nich mohli hospodařit. Jedinými významnými surovinami byly ve zdejší oblasti zlato a antimon, které těžili Číňané v údolí řeky Sarawak.

James Brooke, rádža Serawaku

V roce 1839 vyslal singapurský guvernér na ostrov Jamese Brooka (1803–1868), aby podpořil obchod s brunejským sultánem. Za to, že pomohl potlačit vzpouru místních malajských náčelníků, jmenoval sultán Brooka roku 1841 rádžou Sarawaku, se sídlem v Kuchingu. Brook se pokoušel vymýtit neblahý kult dajackých pirátů, tzv. lovení lebek (o němž byli přesvědčeni, že jejich komunitám zajistí spirituální energii), a zároveň podpořit jejich „morálně přijatelnější“ zvyky. S nevolí Číňanů z Bau se setkala jeho snaha o omezení obchodu s opiem. Společně s dajáckými válečníky se Brookovi podařilo vzpouru potlačit a Číňany z oblasti vypudit.

Brooke se vzdal své funkce roku 1863 a Sarawak předal do rukou svého synovce Charlese. V oblasti administrativy a financí schopnější Charles Brooke přivedl do svého vládnoucího koncilu dajácké vládce, preferoval však koloniální praktiky udržování vlády poštváváním jednoho kmene proti druhému.

V roce 1877 si severovýchodní Borneo (Sabah) od brunejského sultána „pronajal“ britský obchodník Alfred Dent – území tak získala britská Severobornejská společnost. V roce 1888 byla tato oblast spojena se státem Sarawak a s Brunejí. Vznikl tak britský protektorát Severní Borneo.

Počátek 20. století

Britové upevňovali svou moc nad poloostrovem zaváděním řady administrativních novinek. Zároveň se přesouval cínový průmysl z rukou Číňanů do rukou přistěhovalců ze Západu, kteří využívali moderní technologie. Na severním Borneu, v Miri a Bruneji byly nalezeny zdroje ropy. Přes Singapur ji začala vyvážet britsko-holandská společnost Shell.

Největším impulsem pro malajskou ekonomiku bylo pěstování kaučuku; metody jeho zpracování značně vylepšil ředitel Singapurské botanické zahrady Henry Ridley. Poptávka vzrůstala s rozvojem automobilového a elektronického průmyslu a doslova raketově narostla během první světové války. V roce 1920 zajišťovala Malajsie 53 % celosvětové produkce kaučuku. Britové pevně ovládli nejen zemi, ale i cínový a kaučukový průmysl.

Sčítání lidu v roce 1931 bylo jasným signálem pro malajské vlastence. Příliv imigrantů v důsledku rozvoje cínového a kaučukového průmyslu vedl k tomu, že obyvatelé nemalajského původu postupně převýšili počet původních Malajců. Ekonomická krize roku 1929, provázená nedostatkem pracovních míst, ještě více podnítila etnické nepokoje a iniciovala nacionalistické snahy Malajců. Odpor byl však paradoxně zaměřen více proti Číňanům a Indům, ne proti britskému imperialismu.

Konzervativní muslimští radikálové a vůdci komunit se v roce 1939 sešli na Všemalajském kongresu v Kuala Lumpuru. Následující rok se k nim v Singapuru připojili zástupci z oblasti Sarawak a Bruneje.

Japonská okupace

Válka v Pacifiku začala na malajském východním pobřeží: 8. prosince 1941, kdy hodinu před bombardováním Pearl Harboru přistála na pláži v Sabaku japonská vojska. Japonci toužili po malajských přírodních zdrojích – kaučuku, cínu a ropě – a po ovládnutí přístavu v Singapuru. Dle jejich prohlášení byla důvodem invaze snaha o větší prosperitu východní Asie a podpora malajského nacionalismu na úkor západního imperialismu.

Jednotky Britského společenství národů nebyly na útok připraveny. Pobřežní invaze byla vedena ze základen, které Japoncům přenechali Francouzi v Indočíně, a zároveň podpořena leteckými jednotkami.

Pěší japonská vojska vstoupila do země z Thajska a zmocnila se letišť ve státech Kedah a Kelantan. Město Kuala Lumpur dobyli Japonci 11. ledna 1942 a Singapuru se zmocnili o pět týdnů později.

Přístup Japonců ke spojeneckým zajatcům z válek v Malajsku je neblaze proslulý nebývalou brutalitou. K asijským obyvatelům pak byli okupanti poněkud milosrdnější. Nejprve sice omezili privilegia malajských vládců a donutili je vzdát poctu japonskému císaři, následně však ve snaze získat jejich podporu provedli několik ústupků – obnovili penze a svolili k dodržování malajských zvyků a praktikování islámu.

Číňané však byli nemilosrdně masakrováni. Není proto divu, že od roku 1943 vedli čínští komunisté hnutí odporu malajského lidu a v protijaponské armádě za pomoci Britů připravovali návrat Spojenců.

„Výjimečný stav“

Po japonské kapitulaci zůstala v oblasti silná, 7000členná armáda vedená čínskými komunisty. Před svým rozpuštěním se pomstila Malajcům, kteří spolupracovali s Japonci. To vyvolalo krátkodobé rasové nepokoje.

Za zásluhy o prosperitu země požadovali Číňané a Indové politickou rovnost s Malajci. Nacionalisté v nové Spojené malajské národní organizaci (UMNO) však tyto „cizácké“ snahy, které byly důsledkem vývoje ekonomiky 19. století, nekompromisně odmítali. Pro zajištění ochrany Malajců před ekonomicky dominantními Číňany a Indy vytvořili Britové roku 1948 novou Malajskou federaci. Silná vláda vysokého komisaře přenechávala moc v rukou vládců jednotlivých malajských států. Korunní koloniální statut byl přiřknut Severnímu Borneu a Singapuru, který však z federace později vystoupil, neboť zde převládalo čínské obyvatelstvo. Číňané se vzhledem ke své loajálnosti vůči Spojencům během 2. světové války cítili zrazeni, někteří se proto přidali k Malajské komunistické straně (MCP) vedené Číňany.

Čtyři měsíce po vzniku federace byli v Peraku zabiti tři evropští pěstitelé kaučuku. Stali se tak prvními oběťmi partyzánské války iniciované komunistickými rebely. Britové vyslali do Malajska svá vojska, vraždění však pokračovalo. Násilí vyvrcholilo v roce 1951 zavražděním vysokého komisaře Henryho Gurneyho.

Gurneyův následovník generál Gerald Templer se snažil vyřešit tento „nouzový stav“ tím, že zintenzivnil vojenskou činnost a zároveň podkopával politickou moc komunistů. Současně však usnadnil Číňanům možnost získat plnohodnotné občanství a umožnil poprvé jedincům čínského původu vstoupit do malajské civilní správy.

Národní památník v Kuala Lumpuru

Za pomoci v Cambridge vystudovaného právníka Tunku Abdul Rahmana, bratra sultána v Kedahu, vytvořili konzervativci z UMNO alianci s měšťany z řad Číňanů s anglickým vzděláním a s členy malajského indického kongresu. Komunity Číňanů a Indů však žádaly vyřešení „výjimečného stavu“. Aliance získala ve volbách v roce 1955 jedenapadesát z 52 křesel díky tomu, že slíbila spravedlivou, multirasovou ústavu.

Nezávislost

Nezávislost (merdeka – svoboda) přišla v roce 1957; výjimečný stav byl ukončen o tři roky později. Anglicky vzdělaná elita Aliance spoléhala na to, že multirasové integrace docílí poskytnutím vzdělání a pracovních příležitostí. Federaci spravoval dvoukomorový parlament pod správou konstituční monarchie. Státním jazykem se stala malajština a oficiálním náboženstvím islám. Na základních školách se mohlo vyučovat v čínštině, indštině nebo angličtině, na středních pouze v malajštině.

Melacká jízdní policie

První předseda vlády Tunku Abdul Rahman se snažil zmírnit protičínskou politiku své strany. Nabídl Singapuru možnost vstoupit do federace. Popravdě se však obával vzniku komunistického státu v těsném sousedství Malajska, který hrozil po porážce singapurské umírněné Progresivní strany levicovými radikály. Jako protiváhu čínskému Singapuru přilákal do federace státy Severního Bornea – Sabah a Sarawak – příslibem speciálních privilegií a finanční podpory pro rozvoj ekonomiky.

Rozšířené teritorium federace získalo v září 1963 nové jméno – Malajsie. Singapur ale usiloval o zrušení malajských privilegií. Singapurská snaha o reorganizaci politických stran na základě společenském a ekonomickém spíše než etnickém, však svědčila o špatném pochopení cítění Malajců. V roce 1964 tak došlo ke vzpourám a o rok později byl Tunku Abdul Rahman donucen vyloučit Singapur z federace.

Čtyři dny rasových nepokojů v hlavním městě roku 1969 vedly k pozastavení platnosti ústavy a k výjimečnému stavu. Platnost ústavy nebyla obnovena až do února 1971. Tyto rebelie byly důrazným varováním vládě, která schvalovala kontroverzní legislativu, jako například udělování speciálních práv Malajcům nebo omezování veřejných shromáždění.

V roce 1970 nahradil Rahmana ve funkci předsedy vlády Tun Abdul Razak. Za jeho vlády byl kladen důraz na podpoření statutu Malajců a „ostatních původních obyvatel“. Cílem vlády bylo zvýšení ekonomického podílu Malajců.

Po smrti Abdula Razaka v roce 1976 se předsedou vlády stal Datuk Hussein Onn, syn zakladatele UMNO – organizace, která sílila přímo úměrně růstu malajsijského exportu. Politická a ekonomická stabilita vytvořila dobré podmínky pro nástup Datuka Seri Dr. Mahathir Mohamada, který se stal předsedou vlády v červenci 1981.

Za jeho vlády dosáhla Malajsie nebývalé ekonomické prosperity. Poklesl význam těžby cínu a pěstování kaučuku a primárním průmyslovým odvětvím se staly výroba palmového oleje, těžba ropy a zemního plynu a v neposlední řadě rozvoj výroby a turismu. Dřevařský průmysl, v 70. a 80. letech významný finanční zdroj, byl z ekologických důvodů omezen. Výroba, především elektroniky, představovala nový směr státní ekonomiky a odklon od závislosti na exportu zboží.

21. století

Malajsie vstoupila do nového milénia jako bohatá země se silnou ekonomikou. Po odchodu Mahathiry do důchodu převzal v říjnu 2003 funkci premiéra Datuk Abdullah Ahmad Badawi. Ve volbách roku 2008 dostala koaliční vláda největší ránu za posledních 50 let – opozice vyhrála ve státech Kelantan, Selangor, Kedah, Penang a Perak. Voliči tak vyjádřili své obavy nad Badawiho vládou a nejasným směřováním země. V roce 2009 se stal v pořadí šestým malajsijským předsedou vlády Najib Abdul Razak, který započal s nápravou, a to monstrózní, mnohamilionovou kampaní označovanou jako „1 Malajsie“. Snažil se tak Malajsijce přesvědčit, že prioritou jeho vlády je jednota. Nicméně i v současnosti má vláda stále rozdílný přístup k voličům malajského původu a původu nemalajského.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Top 10 zajímavostí

Úvod

Stručná historie

Kam se vydat

CENTRÁLNÍ OBLAST

SEVEROZÁPAD

VÝCHODNÍ POBŘEŽÍ A VNITROZEMÍ

JIH

VÝCHODNÍ MALAJSIE

Volný čas

Zajímavosti

Pět druhů lesa

Buvolí rohy