Top 10 zajímavostí

Čamské věže Nejzáhadnějšími památkami Čamské říše jsou slavné cihlové chrámy.

Ho Či Minovo Město Mauzoleum císaře Dong Khanha je jednou z několika velkolepých hrobek poblíž Hue, bývalého hlavního města.

HanojSkvělou atmosféru mu dodává francouzská koloniální architektura.

Sapa Horské městečko s jedinečnými sceneriemi a rušnými tržišti.

Hoi An Čínští obchodníci vystavěli v tomto historickém městě několik sněmovních hal.

Cu Chi Komplex tunelů je živoucí vzpomínkou na válečná léta.

Cao Dai Kouzelný chrám poblíž Tay Ninh je kolébkou a centrem neobvyklého náboženství.

Dračí zátoka Plavba na člunu mezi tisíci ostrůvky a útesy bude opravdu nezapomenutelným zážitkem.

Vodní loutkové divadlo Forma umění, kterou lze spatřit pouze a jen ve Vietnamu.

Hanoj Malebná Stará čtvrť pochází ze 13. století.

Ideální výlet po Vietnamu

1.–3. den Hanoj

Den v hlavním městě Vietnamu zahajte v okolí jezera Hoan Kiem. Projděte se klikatými uličkami Staré čtvrti, obdivujte zdejší architekturu, zejména francouzské koloniální stavby, a navštivte některé z muzeí. Druhý den věnujte velké postavě vietnamských dějin, Ho Či Minovi. Navštivte jeho mauzoleum a prohlédněte si „hanojský Hilton“, nechvalně proslulé vězení. Třetí den se vydejte na západní předměstí a zastavte se v Chrámu písemnictví a Muzeu etnologie. Oběd si vychutnejte v oblíbeném restaurantu Bobby Chinn a pak vyrazte směrem na východ poznávat krásy kouzelné Dračí zátoky.

4. den Dračí zátoka

Zastavte se na ostrově Cat Ba, navštivte plovoucí vesnice a jeskyně rozeseté na vápencových ostrůvcích. Zaplavte si v průzračném moři a večer se vraťte do Hanoje.

5. den Hue

Po ranním příletu do Hue si prohlédněte citadelu a nezapomeňte na hrobky císařů dynastie Nguyen. Večer si vyjeďte na projížďku po Voňavé řece.

6. den Hoi An

Poznávejte krásy města zařazeného na seznam kulturního dědictví UNESCO, navštivte zdejší chrámy, obchody a kavárny na březích řeky.

7. den My Son

Po ránu se vydejte do My Son, svatého města království Čampa. Oběd si vychutnejte opět v Hoi An a po něm vyrazte na nákupy. Večer nasedněte na vlak do Nha Trang.

8. den Nha Trang

Užijte si dosyta potápění na korálových útesech, navštivte příbřežní ostrovy a akvárium na ostrově Vinpearl... nebo máte-li chuť, prolenošte celý den na prosluněné pláži.

9.–10. den Da Lat

Ranním autobusem se vydejte do letoviska Da Lat, ubytujte se v hotelu Dalat Palace. Projděte se kolem jezera, navštivte centrální tržnici a nasajte atmosféru starého koloniálního města. Druhý den se vydejte k okolním vodopádům a do vesnic obývaných místními menšinami. Po návratu do města se svezte lanovkou a prohlédněte si některý z chrámů.

11.–12. den Ho Či Minovo Město

Vydejte se za nákupy na třídu Dong Khoi a cestou obdivujte architektonické skvosty jako dům Opery, budovu hlavní pošty či katedrálu Notre Dame. Druhý den se seznamte s pohnutou historií země v Muzeu války, prohlédněte si palác Sjednocení a zaskočte si na odpolední čaj do hotelu Continental.

13. den Cu Chi a Cao Dai

Navštivte tunely Cu Chi, pak se vydejte na západ k chrámu Cao Dai a seznamte se s originálním vietnamským náboženstvím. Odpoledne se vraťte do Ho Či Minova Města a večer vyrazte autobusem k deltě Mekongu.

14. den Delta Mekongu

Prožijte příjemný den ve Vinh Long, navštivte zdejší plovoucí trhy, vesničky na ostrovech a ovocné sady. Nezapomeňte ochutnat místní exotické ovoce a čerstvé ryby. Nočním autobusem se vydejte zpět do Ho Či Minova Města.

Úvod

Celá více než dvoutisíciletá historie Vietnamu je doslova protkána osudovými střety s mocným severním sousedem, Čínou. Žádná jiná země v jihovýchodní Asii není Číně tak blízká svou kulturou a žádná jiná země zároveň tak dlouho nebojovala s čínskou nadvládou.

Snad právě kvůli staletím neustálého soupeření s mocnými sousedy – severně ležící Čínou a jižní Čamskou říší – si Vietnam vytvořil tak silný pocit národní identity. Zdejší kulturní dědictví je tak na jednu stranu silně zasaženo čínskými vlivy, zároveň však je osobitě a nezaměnitelně jihovýchodoasijské.

V dnešním Vietnamu často zaslechnete slogan Vietnam je zemí, ne válkou. Po celých 30 let od konce 2. světové války býval totiž Vietnam vnímán jako opravdové synonymum pro válku – nejdříve s Francouzi a poté s Američany. Na její stopy narazíte takřka všude, ať již jsou to stále patrné krátery od bomb, opuštěné vojenské objekty či labyrinty tunelů, ve kterých se před boji mohly skrýt celé vesnice. Krátery však již byly naštěstí přeměněny v jezírka a z tunelů se stala čistě turistická atrakce.

Na příkladu svého západního souseda Thajska mohou Vietnamci zřetelně vidět, jaké výhody přináší zemi turistický ruch (na prvním místě pochopitelně příliv tvrdé měny), zároveň si však uvědomují i úskalí tohoto fenoménu, jimiž jsou volnější morálka, drogy, asociální chování a AIDS. A samozřejmě nebezpečí v podobě svobodného tisku, opravdové opozice a otevřené výměny názorů.

Za posledních zhruba 15 let, kdy se Vietnam začíná otevírat světu, došlo v zemi k nebývalým změnám. Úroveň bydlení se dramaticky zvýšila, vznikly tisíce nových restaurací, zlepšila se kvalita pozemních komunikací a prakticky celá země je dnes přístupná. Důležitější však je, že změnou prošel nejen režim, ale i místní obyvatelé – dřívější ostych a rezervovanost jsou ty tam a Vietnamci se dnes chovají neuvěřitelně otevřeně, přátelsky a s potěšením vítají ve své zemi zahraniční turisty.

Sklizeň rýže

Země a její podnebí

Vietnamská socialistická repu-blika má rozlohu 329 566 km2. Země je velmi dlouhá, od severu na jih měří přes 1600 km, a zároveň úzká – v nejužším bodě má na šířku pouhých 50 km. Nejsevernější bod země leží těsně pod obratníkem Raka, zatímco nejjižnější se nachází na 8. stupni zeměpisné šířky, tedy v tropech. Na severu hraničí Vietnam s Čínou, na západě s Laosem a Kambodžou. Východní pobřeží o délce 3450 km je omýváno vodami Jihočínského moře. Hlavní město Hanoj se nalézá v severní části země na Rudé řece. Největším městem Vietnamu je však Ho Či Minovo Město, nacházející se na jihu, v úrodné deltě Mekongu. Až do roku 1975 bylo známo pod jménem Saigon.

Jak vlastní protáhlý tvar země, tak její poloha uprostřed monzunových oblastí dávají tušit, že podnebí na severu země se bude podstatně lišit od podnebí na jihu. V severních částech země je počasí v zimě, tedy v období od listopadu do dubna, relativně chladné a vlhké a v horách v okolí Sapy mohou teploty klesnout až k bodu mrazu. Léto, tedy období mezi květnem a říjnem, je charakteristické vyššími teplotami, vydatnými dešti a občasnými tajfuny. Nejteplejšími měsíci severní a střední části Vietnamu jsou červen, červenec a srpen.

Klima na jihu je vskutku jiné. Od listopadu do dubna zde vládne období relativního sucha, přičemž od února do dubna se mohou teploty vyšplhat až k 35 °C. Mezi květnem a říjnem nastupuje období dešťů, vlhkost vzduchu zde dosahuje 80 až 100 procent a podmínky pro pobyt tu nebývají právě nejpříjemnější.

Obyvatelstvo a jazyk

Okolo 86 procent vietnamské populace tvoří etničtí Vietnamci zvaní Vietové či Kinhové. Pravděpodobně jde o potomky několika heterogenních etnických skupin. Zbývajících 14 procent populace je představováno příslušníky některé z více než 50 oficiálně uznaných národnostních menšin.

Dívka v tradičním čamském oděvu v komplexu Po Nagar

Nejvýznamnější vietnamskou etnickou minoritou jsou Číňané (Hoa). Jejich počet dosahuje jednoho milionu a většina z nich je dnes naturalizovanými vietnamskými občany. Žijí především v Ho Či Minově Městě (zejména ve čtvrti Cholon) a v oblasti delty Mekongu. Jejich předci přišli z jižních čínských provincií Kuang-si, Kuang--tung, Fu-ťien, Če-ťiang a Tchaj-wan.

Khmerové, jejichž počet se rovněž blíží jenomu milionu a kteří obývají zejména oblast delty Mekongu, praktikují nejpůvodnější živou formu buddhismu, tzv. Théravádu. Dalšími významnými minoritami jsou obyvatelé hornatých oblastí ve středním a jižním Vietnamu. Francouzi je hromadně nazývali Montagnards a patří k nim Muongové, Edeové, Jaraiové, Bahnarové a Sedangové. Jejich celkový počet činí téměř tři čtvrtě milionu a díky svému dlouholetému odporu vůči vlivům Vietů si až do dnešních dob zachovali svébytnou kulturu.

Čamové žijí zejména v Phan Rang, Phan Thiet a rovněž v deltě Mekongu. Kdysi bývali nejmocnějším národem v oblastech centrálního pobřeží, dnes se jejich počet pohybuje okolo 150 000. Čamové z pobřeží jsou v drtivé většině hinduisté, zatímco ti z oblasti delty Mekongu povětšinou muslimové. Horské oblasti v severním Vietnamu jsou domovem dalších menšin. Nejpočetnější jsou Tayové, kterých zde žije více než 1 milion. Dále tu pak nalezneme početné populace Thajů, Hmongů a Nungů.

Křesťanští konvertité

Díky značnému úsilí jezuitských misionářů z Francie a jejich protestantských kolegů z USA a Kanady je v dnešním Vietnamu na 8 milionů křesťanů, což je druhé nejvyšší číslo v zemích jihovýchodní Asie. Protestanti jsou dodnes v odlehlých oblastech perzekvováni a mnohé katolické spolky neustále bojují za navrácení zkonfiskovaných pozemků.

Úředním jazykem ve Vietnamu je vietnamština, mon-khmerský jazyk silně ovlivněný čínštinou. Není vůbec snadné se tento jazyk dobře naučit, nicméně základní výrazy pokrývající potřeby běžného cestovatele nemusí být až takovým oříškem. Pozitivem je, že se vietnamština zapisuje latinkou, takže evropský turista se v restauracích i při prohlížení památek zorientuje snadněji než v sousedním Laosu či Kambodži. Mezi mladými Vietnamci se rychle šíří angličtina a starší generace ještě nezapomněla mluvit francouzsky.

Náboženství a kultura

Většina Vietnamců se hlásí k buddhismu, na rozdíl od okolních zemí jako Laos, Kambodža a Thajsko však nejsou stoupenci směru Théraváda. Ve Vietnamu naopak hraje prim směr Mahájána. Tradiční vietnamské hodnoty jsou velmi blízké učení Konfucia a mnoho Vietů je rovněž ovlivněno taoismem. Stále však věří i v místní božstva a praktikují jejich uctívání.

Kultura, zvyky a tradice do jisté míry kopírují geografickou polohu země. Čím výše na sever, tím více je hmatatelný vliv Číny. A naopak jižní oblasti typicky přináleží do společenství zemí jihovýchodní Asie. Toto rozdělení je zřejmé i na vietnamských historických památkách. Hanoj je bezesporu hlavním historickým magnetem země a za to vděčí právě čínskému vlivu – vždyť i její jméno bylo odvozeno z čínského he nei, tedy „ve vodách“. Tradiční vietnamské tance, hudbu a zejména vodní loutkové divadlo si nejlépe vychutnáte právě tady, v deltě Rudé řeky.

Čínský vliv se nezapře ani v dalším historickém skvostu, bývalém královském městě Hue. Panovníci poslední královské dynastie Nguyen zde nechali po vzoru Pekingu vystavět překrásné Zakázané město (i když to zdejší se nachází za zdmi masivní pevnosti postavené dle návrhů francouzského armádního architekta Sebastiena de Vauban). A vietnamské císařské ceremonie bývaly vesměs napodobeninami těch čínských.

Buddhistický chrám poblíž města Hue

Jižně od průsmyku Hai Van, který geograficky rozděluje zemi na dvě poloviny, je situace poněkud odlišná. Celý jih Vietnamu býval kdysi ovládán hinduistickou Čamskou říší, a tak je prakticky celé území od chrámového komplexu My Son po město Phan Thiet poseto starobylými cihlovými věžemi oslavujícími Višnua, Šivu a další hinduistické bohy. Toto je ta pravá jihovýchodní Asie, rozprostírající se až do samé delty Mekongu – domova půlmilionu etnických Khmerů. To však neznamená, že jih Vietnamu je zcela prost známek čínské přítomnosti. Příkladem mohou být rušné uličky Cholonu či historický přístav Hoi An.

Přírodní krásy

Vietnam se může pochlubit nepřeberným množstvím přírodních divů. Známá Dračí zátoka (Ha Long) soupeří s thajskou Phang Nga o titul nejkrásnější zátoky této části světa, její nespočetné vápencové ostrůvky a útesy skutečně berou návštěvníkům dech. Pobřeží Vietnamu je doslova obsypáno nádhernými plážemi, mezi nejznámější patří zejména ty v Loc Vinh, Nha Trang a Mui Ne. Dosyta si tu můžete užít veškerých vodních sportů a ve zdejších restauracích vám naservírují ty nejlepší pokrmy z mořských plodů široko daleko.

Vnitrozemí Vietnamu dominuje pás téměř neprostupného Annamského pohoří, dále na jih se poté rozprostírají pláně středovietnamské vysočiny. Země je díky své přírodní rozmanitosti biology považována za jakousi učebnici evoluce. V národním parku Vu Quang, který je označován za „Galapágy jihovýchodní Asie“, jsou dnes a denně objevovány nové druhy flóry i fauny.

Výlet do Dračí zátoky

Vláda prohlásila rozsáhlá území Vietnamu za národní parky, na pobřeží vzniklo velké množství mořských rezervací. Mezi opravdové perly středovietnamské vysočiny patří národní park Bach Ma, který je domovem ohroženého levharta obláčkového. Na jihu země se nachází národní park Cat Tien, kde žila až do roku 2010 nevelká populace kriticky ohroženého nosorožce jávského.

Ve spolupráci se Světovým fondem na ochranu přírody (WWF) se vietnamská vláda od počátku 90. let minulého století výrazně zaměřuje na ochranu mořského a podmořského života. Dokladem toho je i vznik mořského parku Hon Mun v Nha Trang. Park je dnes nejvyhledávanějším místem mezi sportovními i rekreačními potápěči.

Stručná historie

Počátky historie a vznik Vietnamu jsou, tak jako u mnohých jiných zemí, zahaleny neprostupným oparem tajemství a opředeny množstvím legend a mýtů. S jistotou můžeme tvrdit pouze to, že předkové dnešních Kinhů (jak Vietnamci sami sebe nazývají) žili již před třemi až čtyřmi tisíci let v úrodných záplavových oblastech jižní Číny a v údolí Rudé řeky v Tonkinu. Historií Vietnamu se jako tenká stříbrná niť od nepaměti táhne jak boj proti čínské nadvládě na severu země, tak systematické podmaňování si jižních království Čampy a Kambodže.

Legendární králové

Vietnamská legenda o králi jménem De Minh praví, že tento potomek božského čínského vládce pojal za ženu nesmrtelnou horskou vílu. Jejich potomek, král Duong, se oženil s dcerou Dračího pána moří a z jejich svazku vzešel první vietnamský král, Lac Long Quan neboli Dračí pán Laců. Aby zachoval smír se svými mocnými sousedy, oženil se Lac Long Quan s nesmrtelnou čínskou vílou Au Co a společně přivedli na svět 100 synů. Nejstarší z nich usedl po smrti Lac Long Quana na trůn a stal se prvním králem dynastie Hung.

Dlouhověká dynastie

Vietnamci věří, že každý z 18 panovníků dynastie Hung vládl dlouhých 150 let. Tato víra je tak silná, že jakékoli pokusy o přesné historické zpracování těchto událostí jsou předem odsouzeny k neúspěchu.

Na existenci dynastie Hung není dnes nahlíženo jako na historický fakt, spíše se jedná o mytologickou záležitost glorifikující vznik vietnamského národa.

Thuc Phan, vládce kmenového společenství Au Viet, svrhl roku 258 př. n. l. 18. krále dynastie Hung a založil nový vietnamský stát zvaný Au Lac. Hlavním městem se stalo Co Loa, ležící severně od dnešní Hanoje. Avšak již za půl století, přesně roku 207 př. n. l., byl Au Lac poroben čínským generálem Trieu Da a na území dnešní provincie Kuang-si a v deltě Rudé řeky vznikl nový stát s názvem Nam Viet. Čínská nadvláda nad Nam Viet byla stvrzena roku 111 př. n. l., kdy nástupci Trieu Da formálně předali vládu chanskému císaři Wu-ti. Číňané nyní ovládali území Vietnamu až k průsmyku Hai Van a z Nam Viet se stala čínská provincie Giao Chau.

Vietnamské chrámy nesou výrazné stopy čínského vlivu

Tisíc let čínské nadvlády

1. století bylo charakterizováno permanentní snahou čínských vládců o počínštění vietnamské populace, která však neustále narážela na tuhý odpor Vietnamců. Roku 40 n. l. propukla první větší protičínská rebelie, do jejíhož čela se postavily sestry Trung Trac a Trung Nhi. Tyto dvě šlechtičny se svévolně prohlásily za královny nezávislého Vietnamu. Již za tři roky však povstání potlačil čínský generál Ma Vien a intenzita sinizace obyvatelstva ještě zesílila. Přestože pokus sester o odtržení od Číny nevedl k úspěchu, jsou obě dodnes ve Vietnamu považovány za národní hrdinky. Odpor vůči Číně byl stále velmi silný, přesto obyvatelstvo do určité míry podlehlo kouzlu svého mocného souseda a začalo přejímat a napodobovat čínské zvyklosti.

V následujících devíti stoletích proběhlo několik větších či menších protičínských vzpour, na statutu Vietů se však nic nezměnilo. Roku 544 se sice uskutečnilo povstání pod vedením nacionalisty Ly Bona, po kterém byla vietnamské dynastii Ly přiznána částečná nezávislost, ale již roku 603 se po zásahu čínských vojsk vše vrátilo do starých kolejí. Číňané přejmenovali zemi na An Nam, což doslova znamená „klidný jih“. Tento název byl ovšem spíše zbožným přáním než reálným vyjádřením situace. Roku 938 byla čínská armáda drtivě poražena Vietnamci pod vedením Ngo Quyena v bitvě na řece Bach Dang a po více než tisíci letech byl obnoven nezávislý Vietnam. Vietové byli konečně opět svobodní; tisíciletá nadvláda Číny si však vybrala svou daň v podobě silného počínštění obyvatelstva.

Cesty k vítězství

V Hanoji najdete více než 120 ulic, jejichž název nějakým způsobem připomíná boj Vietnamců proti cizím agresorům. Na seznamu je 58 ulic oslavujících vítězství nad Číňany, 61 vítězství nad Francouzi, ale jen 2 ulice připomínající vítězství Vietnamců nad Spojenými státy ve vietnamské válce.

Čínská hrozba se samozřejmě zčistajasna nerozplynula a Vietnamci si to také moc dobře uvědomovali. Se svým mocným sousedem za humny se jednoduše museli naučit žít. Jejich vztah k Číně byl vždy na jednu stranu charakterizován rozhodným a tvrdým odporem k jakékoli čínské agresi, na druhou stranu byl čínský císařský dvůr zasypáván až pokornými omluvami za každou porážku čínských vojsk. Tento poněkud vychytralý postoj se projevil například roku 968, kdy král Dinh Tien, zakladatel dynastie Dinh, potvrdil vietnamskou nezávislost, ale zároveň se zavázal každé tři roky vzdát Číně hold.

Vietnam expanduje na jih

Od počátku 11. století bylo již dobře patrné, že se Vietnam od svého čínského souseda lecčemu přiučil. V zemi se pomalu stával hlavním náboženstvím buddhismus, nikoliv však směru Théraváda jako jinde v jihovýchodní Asii, ale směru Mahájána, který sem byl importován právě z Číny. S nadšením byl rovněž přijímán konfucianismus.

Čamská bohyně Yan Po Nagar v komplexu Po Nagar

Vietnamci se rovněž zhlédli v čínské expanzivní politice. Severní směr byl již obsazen Číňany, na západě bránilo v pohybu neprostupné Annamské pohoří, a tak jediný volný prostor k expanzi nabízel jih. Zde se však nacházelo starověké hinduistické království Čampa – a Vietnam tudíž započal s jeho postupným podmaňováním a porobou.

Své severní hranice si Vietové bránili úspěšně. Roku 1279 zvítězili v druhé bitvě na řece Bach Dang, čímž odvrátili hrozící invazi Mongolů. Ve 14. století pevně vládli v celém středním Vietnamu až k průsmyku Hai Van, pod svou nadvládou měli i starobylé město Hue. Roku 1428 byl národním hrdinou Le Loiem zažehnán další pokus o čínskou invazi. Na jihu byl roku 1471 dobyt Qui Nhon a z kdysi mocné Čamské říše zbylo téměř bezbranné torzo.

Na počátku 16. století se vietnamské království Dai Viet nacházelo v opravdu dobré formě; na obzoru se však začaly rýsovat nové hrozby. Do země připluli roku 1516 první Evropané – portugalští mořeplavci. Mezi mocenskými skupinami uvnitř samotné vietnamské společnosti se začaly objevovat rozepře, které vyvrcholily roku 1527 rozštěpením země vedví: oblast Rudé řeky ovládala z Hanoje dynastie Mac (a posléze Trinh) a celému jihu vládla z hlavního města Hue dynastie Nguyen.

Evropanům, zejména Francouzům, se ve Vietnamu zalíbilo a od 17. století jejich vliv v zemi rychle narůstal. Do země přinesli mimo jiné katolickou víru, která se začala i přes silný odpor stoupenců buddhismu a konfucianismu velmi rychle šířit. Vietnam se záhy stal hned po Filipínách druhou zemí v Asii s největším počtem konvertitů ke křesťanství. Přímým důsledkem vlivu Francouzů byl i vznik latinizované verze vietnamského písma, jíž se ve Vietnamu užívá dodnes. Autorem tohoto systému, zvaného Quoc Ngu, byl kněz Alexandre de Rhodes.

Roku 1757 obešli vietnamští osadníci poslední baštu Čamské říše mezi Phan Rang a Phan Thiet a započali kolonizaci delty Mekongu, která byla až doposud pod vládou Kambodže. Khmerské sídlo Prey Nokor bylo Vietnamci obsazeno a přejmenováno na Saigon. Poslední přežívající zbytky Čamské říše byly definitivně zabrány v 19. století, a Vietnam tudíž získal plnou kontrolu nad územími, která ovládá dodnes.

Císaři dynastie Nguyen a francouzská nadvláda

Roku 1802 porazil Nguyen Anh své severní soupeře, ve městě Hue položil základy dynastie Nguyen (1802–1945) a prohlásil se za císaře Gia Long. Poprvé v historii Vietnamu tak nebyla hlavním mocenským centrem země delta Rudé řeky. Období relativního klidu však netrvalo příliš dlouho. Již roku 1858 obsadili Francouzi Danang i Saigon a založili své kolonie Annam a Kočinčínu. Roku 1883, ve jménu „civilizační mise“, pronikli za pomoci moderních zbraní dále na sever a učinili svou kolonii i z Tonkinu. Vietnam se stal prakticky francouzským protektorátem. Roku 1887 pak formálně vznikla připojením Laosu a Kambodže Francouzská Indočína.

Vietnamcům nebyla francouzská nadvláda příliš po vůli. Po dvě tisíciletí bojovali proti čínské nadvládě, a nedalo se tedy očekávat, že přijmou Francouze s radostí. Mezitím se roku 1890 narodil v malé vietnamské vesničce budoucí vůdce boje za nezávislost Ho Či Min.

Socha Quang Trunga, císaře dynastie Nguyen, v Qui Nhon

O necelých třicet let později, roku 1918, odcestoval jako mladý muž do Paříže a za další tři roky zde vstoupil do Francouzské komunistické strany. Ve 30. letech navštívil Moskvu, stal se agentem Kominterny a v Hongkongu založil Komunistickou stranu Indočíny. Francouzi o tom neměli ještě ani potuchy, ale právě zde se začal psát začátek jejich konce v Indočíně.

Za japonské okupace v průběhu 2. světové války pokračoval Ho Či Min se svými soudruhy v přípravách na boj za nezávislost. Komunisté nebyli jediní, kteří si přáli nezávislost Vietnamu, ale ze všech zúčastněných složek odboje byli jednoznačně nejlépe organizováni.

Tři války v Indočíně

Krátce po japonské kapitulaci 15. srpna 1945 nabraly události rychlý spád. Již 23. srpna téhož roku abdikoval Bao Dai, poslední císař dynastie Nguyen. A o pouhých deset dní později, 2. září 1945, vyhlásil Ho Či Min v Hanoji vietnamskou nezávislost.

Uctění památky Ho Či Mina v jeho rodné vsi poblíž města Vinh

To se samozřejmě nelíbilo Francouzům a roku 1946 vypukla 1. indočínská válka. Již od počátku tahali Francouzi za kratší konec a roku 1954 jim uštědřil generál Vo Nguyen Giap drtivou porážku u Dien Bien Phu. Vietnam byl poté rozdělen 17. rovnoběžkou na komunistický sever, kterému vládl z Hanoje Ho Či Min, a prozápadní jižní Vietnam s hlavním městem Saigon, v jehož čele stál despotický vládce Ngo Dinh Diem. Ten odmítl uspořádat roku 1955 volby a následně začaly z komunistického severu pronikat do jižního Vietnamu jednotky Viet Minh. To vedlo k vypuknutí 2. indočínské války (oficiálně byla označována jako „válka ve Vietnamu“ a mezi Vietnamci jako „americká válka“), která pustošila zemi po dalších 20 let.

Hřbitov hnutí Viet Minh v Dien Bien Phu

Ve snaze zabránit vítězství komunismu vyslali Američané do Vietnamu nejprve své poradce, ale od roku 1966 začaly jejich vzdušné síly regulérně bombardovat území severního Vietnamu a v Danangu se vylodily americké pozemní jednotky. V roce 1968 měly Spojené státy na území Vietnamu armádu sestávající z více než půl milionu vojáků. Jejich bojovou morálku však výrazně podlomila mohutná ofenzíva Tet, kterou zahájily jednotky Vietkongu v témže roce, a již roku 1973 se Američané raději z Vietnamu stáhli. Roku 1975 padl do rukou severovietnamské armády Saigon, a Vietnam tak byl opět sjednocen.

Sklizeň ředkve v kopcích poblíž Da Lat

Vítězství Hanoje mělo za následek vyhlášení Vietnamské socialistické republiky. Odpůrci režimu byli posíláni do koncentračních táborů a na více než jednu dekádu ovládlo vietnamskou ekonomiku centrálně plánované hospodářství. Mnozí Vietnamci zažili léta bídy a politických ústrků. V letech 1978–1979 probíhala na území bývalé Indočíny třetí válka; Vietnam vtrhl do sousední Kambodže s cílem zlikvidovat šílený režim Rudých Khmerů a jaksi „na oplátku“ za to byl napaden komunistickou Čínou.

Ekonomický růst

V roce 1986 byl komunistickou stranou spuštěn ambiciózní program sociálních a hospodářských reforem zvaný doi moi. Bylo upuštěno od kolektivizace zemědělství a důraz začal být nově kladen na lidská práva a vyšší produktivitu práce. Výsledkem byl značný nárůst zemědělské produkce a z Vietnamu se stal významný exportér rýže. Po více než deset let vykazoval Vietnam každoroční hospodářský růst přes 7 procent; vliv inflace a krize však v roce 2008 tento strhující růst zastavil. I přes tyto nesporné hospodářské výsledky panuje v zemi přísný politický dohled a svoboda slova je zde stále omezována. V letech 2010 a 2011 propukly v zemi pouliční nepokoje, po nichž následovalo pozatýkání mnoha prodemokraticky smýšlejících aktivistů a plošná cenzura internetu.

Historické milníky

258 př. n. l.

V okolí dnešní Hanoje vzniká státní útvar s názvem Au Lac.

207 př. n. l.

Au Lac poroben Čínou.

40

Povstání sester Trungových.

938

Bitva na řece Bach Dang ukončuje 1000 let čínské nadvlády.

1005

Buddhismus se stává vůdčím náboženstvím ve Vietnamu.

1471

Vietnam drtivě poráží království Čampa.

1516

Do Vietnamu přijíždí první Evropané – portugalští mořeplavci.

1539–1778

Sever země ovládá dynastie Trinh, jih dynastie Nguyen.

1802–19

Císař Gia Long zakládá v Hue dynastii Nguyen.

1858

Francouzi obsazují Danang a Saigon.

1883

Vietnam se stává francouzským protektorátem.

1940

Vietnam okupován Japonci, francouzská správa zůstává nedotčena.

1945

Porážka Japonska; Ho Či Min vyhlašuje nezávislost.

1946

Začátek války v Indočíně.

1954

Porážka Francouzů, Vietnam rozdělen 17. rovnoběžkou.

1955

Propuká válka ve Vietnamu; USA podporují jižní Vietnam.

1968

Počet amerických vojáků ve Vietnamu dosahuje 540 000.

1969

Ho Či Min umírá ve věku 79 let.

1973

Washington a Hanoj vyhlašují klid zbraní.

1975

Severovietnamská armáda obsazuje Saigon, jih ovládnut komunistickým severem.

1976

Vznik Vietnamské socialistické republiky.

1978

Invaze Vietnamu do Kambodže.

1979

Čína odpovídá krátkým obsazením severních oblastí Vietnamu.

1986

6. sjezd komunistické strany vyhlašuje zavedení reforem doi moi.

1989

Vietnamské jednotky jsou staženy z Kambodže.

1995

Vietnam členem Sdružení národů jihovýchodní Asie (ASEAN).

2007

Vietnam oficiálně vstupuje do Světové obchodní organizace (WTO).

2008

Masivní inflace zahajuje období ekonomické nejistoty.

2009

Vietnam blokuje Facebook; zatýkání bloggerů a novinářů.

2012

Americký občan Nquyen Quoc Quan zavřen jako politický vězeň. Zvýšené napětí ve vztazích s Čínou ohledně Spratlyových ostrovů.

Kam se vydat

Cestování po Vietnamu není vždy úplně nejpohodlnější. Desetiletí válek a následný hospodářský útlum zanechaly infrastrukturu země v neutěšeném stavu. Dodnes je proto mnohokrát opravdovým testem trpělivosti i pro ty nejzkušenější cestovatele. Můžete si však být nicméně jisti, že přírodní i kulturní krásy země vám dají na jakékoli nepohodlí při cestování okamžitě zapomenout. Z mnohých pozůstatků válek se navíc staly vyhledávané turistické atrakce, ať již jde o systém tunelů v Cu Chi poblíž bývalého Saigonu či rezavějící exponáty válečného muzea v Hanoji. A Vietnam, to jsou hlavně nekonečné kilometry bělostných pláží zalitých sluncem, průzračně modrá mořská voda či jemným mlžným oparem zahalená pohoří plná exotických zvířat.

Centrem severního Vietnamu je Hanoj, starobylé město založené před více než tisíci lety. Architektura z období francouzské koloniální éry propůjčuje tomuto městu ráz, na který nenarazíte nikde jinde v Asii.

Provincie v okolí Rudé řeky jsou tradičními zemědělskými regiony a tvoří základní stavební kámen vietnamské ekonomiky. Okolo plání Rudé řeky se vypínají chladnější horské oblasti, které se pak svažují směrem na západ k Laosu a na sever k Číně.

Jižně se táhne řetězec příbřežních provincií omývaných Jihočínským mořem. Přirozeným centrem středního Vietnamu je královské město Hue, ve kterém na vás historie dýchá na každém kroku. Dále na jihu se pak dostanete na území bývalého království Čampa. Němými svědky její zašlé slávy jsou v krajině roztroušené svatyně a chrámy. A poté přichází na řadu Ho Či Minovo Město, dodnes stále často nazývané Saigon. Je pravým opakem poklidné Hanoje. Jde o pulzující rušné město, plné neonů a všeobecného shonu. Vietnam je dnes zemí, která dávno překonala svá válečná traumata, a zahraniční turisté se mohou na vlastní oči přesvědčit, do jaké míry se v zemi usídlil klid a mír.

Hanoj

Hanoj [1] je tím nejkouzelnějším hlavním městem celé jihovýchodní Asie. Ačkoli bylo překvapivě málo poničeno americkými nálety za vietnamské války, léta izolace a komunistických hospodářských experimentů na něm zanechala viditelné stopy. Dnes je naštěstí situace jiná a věci se začínají měnit k lepšímu. Současná Hanoj je mixem starobylé architektury, jak ji reprezentují například uličky Staré čtvrti, a té nejmodernější zástavby, jakou najdete například v luxusní čtvrti My Dinh. Město se může pochlubit úžasnou původní čínsko-vietnamskou architekturou i skvělými stavbami z období francouzské koloniální éry. Obyvatelé jsou příjemní, jídlo skvělé a nabídka zábavy rok od roku bohatší. Hanoj je rovněž skvělým kulturním městem s mnoha muzei. Můžeme ji prakticky rozdělit na tři oblasti: Starou čtvrť, ležící mezi Rudou řekou (Song Hong) a severním okrajem jezera Hoan Kiem, dále centrální Hanoj, jež se rozkládá v oblasti bývalé francouzské čtvrti směrem k jižnímu konci jezera Hoan Kiem, a nakonec západní Hanoj, která je sídlem Prezidentského paláce a Ho Či Minova mauzolea. Za hranicemi vlastního města leží rozsáhlá předměstí.

Hanoj, hlavní město severu

Historie Hanoje, jejíž název doslova znamená „ve vodách“, byla vždy spjata s Rudou řekou a jezery v jejím okolí. Již ve 3. století př. n. l. tu bylo severně od dnešního města založeno králem Thuc Panem první vietnamské hlavní město, jímž byla citadela Co Loa. O tisíc let později, kdy Vietnamci vyhnali ze země Číňany a opětovně získali svou nezávislost, zvolil generál Ngo Quyen symbolicky právě Hanoj za hlavní město nového samostatného státu Vietů.

Roku 1802 sice Gia Long, první císař dynastie Nguyen, přesunul hlavní město nakrátko do Hue, ale tato epizoda neměla dlouhého trvání. Roku 1902 ustavili Francouzi Hanoj hlavním městem nejen Vietnamu, ale celé Francouzské Indočíny. V roce 1954 se Hanoj stala hlavním městem komunistického severního Vietnamu a roku 1975, po porážce prozápadního jižního Vietnamu, byla vyhlášena hlavním městem jednotné Vietnamské socialistické republiky. Na rozdíl od Ho Či Minova Města, které je symbolem moderního Vietnamu, představuje Hanoj tradiční politické a kulturní centrum země.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Top 10 zajímavostí

Úvod

Stručná historie

Kam se vydat

Hanoj

Stará čtvrť

Centrální Hanoj

Západní Hanoj

Van Mieu

Výlety do okolí Hanoje

Na sever od Hanoje

Na východ od Hanoje

Na jih a západ od Hanoje

Dále od Hanoje

Dračí zátoka

Severozápad

Centrální Vietnam

Hue

Okolí Hue

Císařské hrobky

Na jih od Hue

Danang

Hoi An

Centrální pobřeží

Da Lat a okolí

Ho Či Minovo Město

Saigon

Cholon

Výlety do okolí Ho Či Minova Města

Na jihovýchod od Ho Či Minova Města

Na severozápad od Ho Či Minova Města

Delta Mekongu

Volný čas

Zajímavosti

Vietnamská chrámová architektura

Starodávná a moderní hudba

Sochařská výzdoba chrámů

Psaná vietnamština

Saigon, hlavní město jihu

Černé zuby, bílé zuby

Lodní výlety po deltě Mekongu