Top 10 zajímavostí

Accademia Hlavním exponátem galerie je Michelangelův David, možná nejslavnější socha západního světa

Palazzo Pitti a Giardino di Boboli

Přepychový renesanční palác a nádherná zahrada, které kdysi patřily Medicejským

Dóm Brunelleschiho velkolepá kupole se tyčí nad městem; stejně působivá je Giottova elegantní kampanila

Santa Croce Skvostný kostel plný uměleckých pokladů

San Marco Dormitář kláštera s freskami obsahuje jedny z nejlepších děl Fra Angelica

Ponte Vecchio Krásný středověký most s obchůdky řemeslníků

Cappella Brancacci Kaple s nádhernými freskami od Masaccia

San Lorenzo První renesanční kostel s působivými kaplemi Medicejských

Uffizi Galerie s nejrozsáhlejší světovou sbírkou italské renesanční malby

Santa Maria Novella Rozlehlý kostel postavený dominikánskými mnichy v pol. 13. století

Ideální den ve Florencii

9.00 Snídaně

Den začněte cappuccinem a cornettem v Caffé Scudieri na Piazza di San Giovanni 19/R. Tato zavedená, elegantní kavárna a pasticceria se nachází přímo v srdci Florencie, na náměstí upraveném nedávno na pěší zónu.

10.00 Dóm

Projděte se po náměstí a prohlédněte si baptisterium, kampanilu (zvonici) a věhlasný dóm (katedrálu). Máte-li dobrou kondici, můžete zdolat 463 schodů vinoucích se na vrchol katedrály a obdivovat Brunelleschiho geniální stavitelské umění i úžasný výhled.

11.30 Stylové nákupy

Vydejte se po Via Roma jižně od baptisteria na Piazza della Repubblica, kde se nacházejí nejelegantnější florentské kavárny. Přejděte náměstí na Via Strozzi a na jejím konci zahněte vlevo na Via Tornabuoni, kde najdete honosné podejny světových značek jako Armani, Gucci a Prada.

13.00 Na tržiště

Na Piazza Santa Trinità zahněte vlevo na Via Porta a projděte kolem nově zrekonstruovaného Palazzo Davanzati. Po pravé straně se nachází Mercato Nuovo (Nové tržiště), které bylo původně zbudováno jako prodejní místo hedvábí a zlata, v dnešní nabídce však převládají výrobky z kůže a suvenýry. Pohlaďte rypák bronzového kance, abyste si zajistili návrat do města, a ochutnejte sendvič s dršťkami z oblíbeného stánku v jihozápadním rohu tržiště.

15.00 Ponte Vecchio

Vydejte se směrem na jih k řece, projděte okolo galerie Uffizi, v níž se nachází nejobsáhlejší sbírka renesančního umění na světě. U řeky zahněte doprava k Ponte Vecchio, nejstaršímu florentskému mostu a symbolu města. Zlatníci a klenotníci zde prodávají své zboží už od roku 1593.

13.30 Náměstí plné umění

Již od středověku je Piazza della Signoria centrem dění ve městě. Nad ní se tyčí Palazzo Vecchio, bývalé sídlo rodu Medicejských. Můžete obdivovat řadu soch pod širým nebem, navštívit nové Gucci Museo nebo si sednout do kavárny a pozorovat okolní ruch. Na šťavnatý steak po florentsku a sklenku Chianti si zajděte do restaurace Frescobaldi (Via dei Magazzini).

15.30 Boboli

Od mostu se nechejte unášet davem k Palazzo Pitti. V tomto rozlehlém paláci sídlí šest muzeí, lze v něm strávit celý den. Nyní si však projděte krásné zahrady Giardino di Boboli s řadou pavilonů, chladivých fontán, umělých jeskyní a bezpočtem soch.

20.00 Čas večeře

Vydejte se na Piazza Santo Spirito severozápadně od Palazzo Pitti. Na náměstí si nejdříve v klidu vychutnejte aperitiv a pak si najděte vhodný podnik, kam zajdete na večeři. Náměstí je plné kaváren, restaurací a vináren.

22.30 Noční život

Letní večer si buď vychutnejte v ulicích města a nechejte se okouzlit nasvícenou fasádou kostela Santo Spirito, nebo se přidejte k mladým Florenťanům v rušných barech lemujících náměstí.

Úvod

Nádherný výhled z vrcholku kopce od kostela San Miniato se od 16. století téměř nezměnil. Belvedér nabízí výhled přes řeku Arno s jejími mosty až na florentské centro storico. Tvoří ho záplava terakotových střech, ze které ční báň kostela San Lorenzo, středověká zvonice v Palazzo Vecchio a především – mohutná kupole dómu.

Obrovský přínos Florencie západní civilizaci a kultuře byl zcela neúměrný tehdejší velikosti města. Jen málo národů, natož měst, se může pyšnit tím, že vytvořily natolik pozoruhodné umělecké, literární, vědecké a politické dědictví během tak krátkého období. Florencie byla, slovy D. H. Lawrence, „dokonalým lidským světem“. Zvučnost jmen místních umělců a spisovatelů i jejich počet jsou naprosto ojedinělé. Náš úžas ještě vzroste, vezmeme-li v potaz fakt, že období slávy města trvalo necelá tři století.

Slavní rodáci

Řada velikánů evropské kultury – Dante, Boccaccio, Giotto, Donatello, Botticelli, Michelangelo, Leonardo, Cellini či Machiavelli – žila a pracovala ve Florencii.

Turistické průvodce často srovnávají renesanční Florencii s Athénami v 5. století př. n. l., avšak zatímco jejich slávu připomínají jen působivé rozvaliny, renesanční Florencie zůstává netknutá. Její historické paláce, ohromné kostely, znamenité sochy a bezpočet mistrovských děl nejsou rozpadajícími se pozůstatky, nýbrž živou a funkční součástí každodenního života, které si současní obyvatelé Florencie váží a jež je otevřená všem.

V elegantním Palazzo Vecchio, v němž ve středověku zasedala první komunální správa, se dodnes nacházejí kanceláře městské rady. Věřící poklekají při mších v kostelech zbudovaných středověkými cechy. Klenotnické krámky lemující Ponte Vecchio patří potomkům zlatníků, kteří si zde zakládali dílny již ve 14. století. Většina úzkých dlážděných uliček byla dostatečně široká, aby jimi před staletími mohly projet koňské povozy.

Malebný Ponte Vecchio přes řeku Arno

Není tedy žádným překvapením, že Florencie byla velkým turistickým lákadlem již koncem 18. století, kdy se díky svým uměleckým klenotům stala neopomenutelnou zastávkou na „Grand Tour“ neboli cestách britské aristokracie. Středověké uličky jsou dnes posety cukrárnami a pizzeriemi. Náměstí jsou plná prodejců pohlednic a stánků se suvenýry, ulice a muzea zaplavují turisté z celého světa. Stále tu můžete narazit na řemeslníky zpracovávající bronz či kůži ve svých dílnách, i když je jich čím dál méně.

Kritici Florencie ji popisují jako přelidněné a předražené město. Na tomto tvrzení je špetka pravdy, avšak davům, a do určité míry i vysokým cenám, se lze vyhnout, pokud navštívíte město mimo sezónu. Nikdy neuniknete intenzivnímu působení obrovské koncentrace uměleckých a architektonických děl, i když na jejich prohlídku budete mít několik dnů. Nesnažte se stihnout vše, výsledkem by bylo pouze vyčerpání. Vyberte si pár skvostů, které nechcete minout, a pak jen v klidu vstřebávejte jejich krásu.

Zkoušky osudu a strasti

Středověcí obyvatelé Florencie byli považováni za tvrdě pracující, vynalézavé a důvtipné pragmatiky. Tyto vlastnosti jsou zjevné i u současných obyvatel doplněné o vrozený smysl pro důstojnost, eleganci a hrdost na své město a jeho dědictví.

Houževnatost místních obyvatel dokládají mnohé příklady z dlouhé historie města, nejvíce se však projevila při katastrofálních záplavách v listopadu roku 1966. Řeka Arno, rozvodněná po vydatných deštích, se jedné noci vylila z břehů a smetla vše, co jí stálo v cestě. V některých částech města vystoupala hladina řeky do výšky 7 m – tabulky po celém městě dodnes připomínají, kam až velká voda dosáhla. Obchody, muzea i domovy zaplavilo husté bahno smíchané s ropou z protržených nádrží.

V ulicích je bezpočet dokladů uměleckého dědictví města

Poškozeny byly stovky obrazů, fresek, soch a přes milion starých knih nevyčíslitelné hodnoty, mnohé z nich nenávratně. Ještě předtím než velká voda klesla, obyvatelé Florencie se sjednotili v herkulovském úsilí zachránit vše, co se dalo. Po opadnutí povodně pomáhali odklízet sutiny a opravovat městskou infrastrukturu. Restaurováním poškozených obrazů a soch pověřili mezinárodní tým odborníků a záchranné práce pokračují dodnes. Většinu poničených uměleckých děl však už můžete opět spatřit ve florentských muzeích a galeriích.

Erb Medicejských

Studenti heraldiky si ve Florencii přijdou na své, neboť erby bohatých rodů, cechů a mecenášů zdobí fasády mnoha paláců, věží a kostelů.

Jistě nejslavnější je všudypřítomný erb Medicejských se šesti kruhovými body, jejichž význam je stále předmětem spekulací. Část odborníků se přiklání k názoru, že se jedná o léčivé tablety, protože Medicejští (v překladu „lékaři“) byli původně členy cechu obchodníků a apatykářů. Slávu a bohatství však získali díky obchodu s látkami a provozování bankovnictví. Pět koulí je červených, horní šestá je modrá se zlatou francouzskou lilií – dárkem francouzského krále Ludvíka XI. z 15. století.

Další zatěžkávací zkouškou prošlo odhodlání místních v květnu 1993, kdy bomba nastražená mafií v automobilu poničila západní křídlo galerie Uffizi a zabila kustodku a její čtyřčlennou rodinu. Poškozeny byly více než dvě stovky uměleckých děl, z toho 37 vážně a kupodivu jen dvě nenávratně. Výraznějším škodám zabránila ochranná plexiskla. Celý personál galerie (150 osob) pak bez jakýchkoli příplatků pracoval nepřetržitě na tom, aby byla budova co nejdříve opravena. Dvacet let poté prochází galerie Uffizi dlouho odkládanou přestavbou, která přináší rozsáhlé změny. „Nuovi Uffizi“ (Nová Uffizi), multimilionový projekt poprvé předložený před více než 50 lety, vyřeší problémy s přístupem, zdvojnásobí výstavní prostory a umožní návštěvníkům spatřit celou řadu děl, která dosud spočívala v depozitářích. V letech 2011 a 2012 byly otevřeny dva nové prostory s 19 místnostmi.

Právě díky pocitu, že jsou správci renesančního odkazu a dědicové nepřekonatelné tradice znamenitosti, jsou obyvatelé Florencie patřičně hrdí na své město. Právě tato soudržnost s minulostí činí z Florencie natolik jedinečné místo. Na její nepřekonaná mistrovská díla nelze hledět jako na pouhé izolované muzejní exponáty, vynikají totiž zejména v kontextu města, které je stvořilo. Představují živoucí doklad výjimečného období tvořivosti a inovace.

Už jen z tohoto důvodu si Florencie zaslouží všechny superlativy, jimiž je až nestoudně zasypávána. A navíc, pokud vám horko, davy a fronty začnou připadat nesnesitelné, můžete vždy uniknout na kopeček na druhém břehu řeky a vychutnat si tentýž pohled, jaký se nabízel Michelangelovi před pěti staletími.

Centrum turistického ruchu Piazza della Signoria

Stručná historie

Nikdo přesně neví, jak římská osada Florentia přišla ke svému jménu. Někdo tvrdí, že byla pojmenována po římském generálu Florinovi, jenž se zde v roce 63 př. n. l. utábořil při obléhání nedalekého městečka Fiesole obývaného Etrusky, kteří v předřímském období Itálii ovládali. Jiní věří, že jméno odkazuje na hojnost květin v této oblasti, či dokonce na „rozkvět“ úspěšného města na břehu řeky.

Ať už je původ jejího jména jakýkoli, starořímská Florencie vyrostla v prosperující vojenské a obchodní sídlo kolem roku 59 př. n. l. Vydáte-li se po příhodně pojmenované ulici Via Romana na jižním břehu řeky Arno a pak přes Ponte Vecchio do centra města, půjdete ve stopách římských legií, kočovníků a obchodníků z doby před dvěma tisíci lety. Přestože v samotné Florencii žádné viditelné římské pozůstatky nenaleznete, kdysi zde byl k vidění veškerý přepych civilizovaného římského života jako fórum, lázně, chrámy a divadlo. Více památek z tohoto období můžete obdivovat v sousedním městečku Fiesole, včetně řady etruských a římských rozvalin z 1. století př. n. l.

Římané založili osaduFlorentia v roce 59 př. n. l.

Od Karlovců k republice

Opakované nájezdy ze severu o pár století později a rozpad západořímské říše v roce 476 n. l. uvrhly Evropu do bouřlivé éry. Krátké období míru nastalo pod vládou franckého krále Karla Velikého v 8. a 9. století, avšak již v 10. století nepokoje opět propukly.

Římský amfiteátr ve Fiesole

Karolinskou provincii Toskánsko se naštěstí podařilo udržet celistvou. Koncem 11. století za vlády toskánské markraběnky Mathildy z Canossy dosáhla Florencie rychlého obchodního a politického rozkvětu. V tomto období vznikly významné cechy (arti maggiori). Tyto vlivné skupiny lze považovat za jakési předchůdce současných odborů; jejich cílem byla ochrana zájmů apatykářů, obchodníků s vlnou, hedvábím, kořením a dalším zbožím. V roce 1138, pouhých 23 let po Mathildině smrti, se Florencie stala samosprávnou republikou a mocností, s níž musel svět počítat.

V té době Florencie vypadala zcela jinak než v současnosti. Bohaté kupecké rodiny opevňovaly svá sídla čtvercovými kamennými věžemi, vysokými často až 70 m, které sloužily jako nedobytná útočiště v dobách nepokojů. Koncem 12. století se nad městem tyčilo přes sto padesát takových věží, ale do dnešních dnů se jich zachovalo jen několik. Lepší představu o tehdejší podobě města lze získat při návštěvě toskánského městečka San Gimignano.

Guelfové a ghibellini

Rozdílné zájmy aristokratické elity a rozrůstající se kupecké třídy směřovaly k nevyhnutelnému střetu. Když k němu došlo, rozvoj Florencie na nějaký čas ustoupil krutým bojům. Šlechta se nesouhlasně stavěla proti formě vlády prosazované kupci, která by se více zaměřila také na ostatní společenské vrstvy. Stav ještě zhoršovaly nelítostné spory planoucí uvnitř rodů a florentský obchod trpěl také častými nájezdy „loupeživých baronů“.

Fasáda kostela San Miniato pochází z 11. století

Celou situaci pak ještě vyostřovaly mocenské am-bice stoupenců papeže a císaře. Zastánci papežské moci guelfové a příznivci císaře ghibellini, jejichž hnutí se ve společnosti začalo utvářet již od 13. století, vzešli z různých dalších italských měst, v nichž se zájmy papeže a císaře Svaté říše římské (založené v roce 962) nebezpečně střetávaly. Většina toskánských měst se brzy do stávajících sporů zapojila se svými vlastními frakcemi obou skupin a celá oblast byla zmítána po více než dvě staletí bratrovražednými boji. Pisa, Lucca, Pistoia, Siena, Arezzo a Florencie se různě spolčovaly, aby se vzápětí opět staly nepřáteli, v závislosti na tom, která strana byla právě u moci.

Vývoj florentské společnosti

Navzdory těmto překážkám se florentské bankovnictví nadále rozvíjelo a obchod s vlněnými látkami prosperoval. V polovině 13. století se začal razit první zlatý fiorino (florén). Tato mince s patronem města Janem Křtitelem vyobrazeným na jedné straně a symbolickou florentskou lilií na druhé se brzy stala standardní měnovou jednotkou v Evropě.

Florentská společnost zažívala v tomto období pozoruhodný rozvoj. Vznikaly výrobny či dílny, byly zakládány nemocnice, školy a dobročinné spolky. Na místní univerzitě, která patří mezi nejstarší v Evropě, se připravovali budoucí právníci, učitelé a lékaři. Město mělo dlážděné ulice a přijalo zákony omezující hluk a nepřípustné jednání. Vzniklo zde Confraternita della Misericordia (Bratrstvo milosrdenství), předchůdce současného Červeného kříže. Přestože Florencie nikdy nebyla demokracií v moderním smyslu slova a tehdejší život byl velmi těžký, nabízela svým občanům jedinečný pocit sounáležitosti, jenž překonával rozdíly mezi třídami.

Papež versus císař

Jména „guelfové“ (přívrženci papeže) a „ghibellini“ (stoupenci císaře Svaté říše římské) údajně pocházejí z německých slov Welf (rod bavorských vévodů) a Waiblingen (sídlo Hohenstaufenů).

Navzdory vnitřním rozporům se podařilo guelfům postupně zbavit ghibelliny moci. Koncem 13. století drželi bankéři, kupci a městské cechy kormidlo florentské republiky pevně ve svých rukou a sebevědomě se zaměřili na výstavbu vhodného sídla vlády. V té době již budovali okázalou katedrálu a impozantní palác lidu – Palazzo del Popolo – se začal stavět v roce 1298. Později byl přejmenován na Palazzo della Signoria, dnes se nazývá Palazzo Vecchio. Stojí na Piazza della Signoria a stále slouží jako radnice, i když jej v dobách renesance chvíli využíval rod Medicejských jako své sídlo. Palác bezpochyby patří k nejkrásnějším dochovaným stavbám tohoto období.

Zlatý věk Florencie

Florentští bankéři ovládali tehdejší evropské bankovnictví prostřednictvím svých zástupců v každém velkém městě. Jedna skupina, vedená rodinami Bardiů a Peruzziů, půjčila anglickému králi Eduardu III. 1 365 000 zlatých florinů na jeho válečné tažení proti Francii. V roce 1343 však licoměrný Eduard náhle vyhlásil bankrot a celý bankovní systém se zhroutil.

Houževnatí obyvatelé Florencie se však jako vždy vzpamatovali a tvrdě prosazovali své obchodní zájmy, aby získali zpět ztracenou prestiž. Navzdory neustálým sociálním nepokojům, výbuchům násilí, katastrofálním záplavám a morové epidemii v letech 1347–1348, jíž padla za oběť více než polovina obyvatel města (a jedna třetina populace Itálie), byla Florencie počátkem 15. století silnější a bohatší než kdykoli předtím.

Kromě obchodních úspěchů vzkvétal v počátcích renesance také kulturní život. Narůstal zájem o dlouho opomíjenou řeckou a latinskou literaturu. Zatímco florentští historici začali zaznamenávat vývoj města pro příští generace, obchodní cechy a noví zbohatlíci vedli obchodní jednání a vyřizovali si účty v rámci krevní msty, což jim však nebránilo působit také jako mecenáši umění.

Navzdory frakcionářskému rozdělení dokázali obyvatelé Florencie vybudovat ambiciózní veřejné stavby i úžasné soukromé paláce. Dóm, Giottova kampanila, velké klášterní kostely Santa Croce a Santa Maria Novella, Bargello a Palazzo Vecchio byly postaveny nebo se s jejich výstavbou započalo právě v bouřlivém 14. století.

Moc významných šlechtických rodů zvaných signori postupně zastínila vliv cechů. Ambiciózní Medicejští, bohatí obchodníci s vlnou a bankéři, stáli v čele Florencie šedesát zlatých let (1434–94) a – ve stále menší míře – i v následujících desetiletích. Medicejští byli zkušení politici a také nadšení a nároční mecenáši umění. Proto se úroveň města pod jejich vedením dostala až na samotný vrchol v době, kdy se většina Evropy snažila zbavit spletitého systému středověkého feudalismu.

Renesance

Výraz „renesance“ (Rinascimento) použil jako první florentský umělec a historik Giorgio Vasari (1511–74), jehož kniha Životy nejvýznačnějších malířů, sochařů a architektů obsahuje téměř vše, co víme o velkých italských umělcích od 13. století po jeho dobu. Pojem „renesance“ znamená „znovuzrození“, což přesně vystihuje Vasariho pohled na události 15. století: zdálo se, že se svět probouzí z dlouhého spánku a pokračuje tam, kde skončila antika. Kulturnímu životu v Evropě dominovala po celý středověk církev. Literatura, architektura, malířství, sochařství a hudba se spíše než na oslavu pozemského života a krásy zaměřovaly na velebení Boha. Antická koncepce „umění pro umění“ byla zapomenuta až do 15. století, kdy ji oživila právě Florencie; srovnání Cimabueovy Trůnící Madony (kolem roku 1290) s Botticelliho obrazem Primavera (1477–78) jasně ilustruje rozdíl mezi uměním středověku a renesance.

Řemeslníci při práci, zobrazení na kostele Orsanmichele

Převládl názor, že život se musí žít naplno a že právě získání světských vědomostí, krása a potěšení jsou v krátkém lidském životě tím nejdůležitějším. Renesanční umění a věda k tomuto cíli směřovaly.

Vzkříšení Theofilova syna od Filippina Lippiho

Medicejští

Přestože jen několik prvních členů rodu Medicejských zastávalo úřad v městské správě, tři z nich ve skutečnosti Florencii vládli. Cosimo de’ Medici, zvaný il Vecchio (neboli Starší, 1389–1464), štědrý mecenáš umění a zakladatel medicejské dynastie, si vysloužil titul pater patriae (Otec vlasti). Jeho nástupcem byl Piero de’ Medici, zvaný il Gottoso (neboli Dnavý, 1416–69), a poté vnuk Lorenzo il Magnifico (neboli Nádherný, 1449–92). Všichni tři byli zběhlí politici, kteří věděli, jak si plně získat florentský lid, a obratně tahali za nitky prostřednictvím svých příznivců zvolených do republikánské vlády (Signoria).

Lorenzo de’ Medici

Básník, přírodovědec, sběratel a mecenáš umění, amatérský filozof a architekt Lorenzo il Magnifico byl pravděpodobně nejzajímavějším příslušníkem medicejské dynastie a typickým příkladem tzv. renesančního člověka.

Za jeho vlády žili a pracovali ve Florencii takoví umělci jako Andrea del Verroccio, Leonardo da Vinci, Sandro Botticelli nebo Michelangelo Buonarroti.

Lorenzovy diplomatické schopnosti dočasně ochránily Itálii před válkami a invazemi a jeho láska k umění výrazně ovlivnila florentský kulturní život. Po Lorenzově smrti v roce 1492 vládl jeho syn Piero, zvaný lo Sfortunato (neboli Nešťastný). Pro své hulvátství a absenci vkusu si zjevně nezasloužil medicejské jméno a u moci byl pouhé dva roky. Když francouzský král Karel VIII. vpadl do Itálie, Piero se mu postavil jako první. Jakmile však začalo být zřejmé, že Francie má převahu, svůj postoj změnil. Musel přijmout potupné podmínky smíru, čímž obyvatele Florencie rozlítil natolik, že ho vyhnali z města a ustavili republiku. V této době působil ve Florencii Niccolò Machiavelli a nabýval zkušenosti v umění intrik a diplomacie.

Pálení marností

Duchovní silou nově vzniklé republiky byl fanatický dominikánský mnich a reformátor z Ferrary Girolamo Savonarola (1452–98). Jako převor kláštera San Marco pravidelně kázal v dómu během posledních let působení Lorenza. Obyvatelé Florencie nejdříve jeho poselství o úpadku renesance ignorovali, do roku 1490 však Savonarola dále vytrvale brojil proti výstřednostem Medicejského dvora a prorokoval apokalyptické potrestání města, pokud jeho obyvatelé nezačnou vést bohabojnější způsob života.

Lorenzo de’ Medici

Když v roce 1494 nařídil zničení „marností“ umění, obyvatelé se shromáždili na Piazza della Signoria s plnými náručemi iluminovaných knih, ručně tkaných látek a cenných obrazů, aby je hodili na obrovskou hranici uprostřed náměstí. Přidal se k nim i Botticelli a vhodil do plamenů pár svých raných maleb. Savonarola měl však mocné nepřátele (například papeže Alexandra VI. z rodu Borgiů), kteří brzy přivodili jeho pád. Byl uvězněn, odsouzen k smrti za kacířství a následně oběšen a spálen na místě, kde o čtyři roky dříve hořela jeho „hranice marností“. Dnes toto místo na Piazza della Signoria označuje bronzová deska.

V roce 1512 se do Florencie vrátili Pierovi bratři Giovanni a Giuliano a skoncovali s republikou. V roce 1527 je obyvatelstvo opět vypudilo, ale za pouhé tři roky získali vytrvalí Medicejští po osmiměsíčním obléhání s pomocí císaře Svaté říše římské Karla V. Florencii zpět.

Velkovévoda Cosimo I. de’ Medici se během své vlády (1537–74) snažil obnovit ducha dřívějšího zlatého věku Medicejských. Z tohoto období pocházejí některé velmi významné florentské památky, včetně mostu Santa Trinità, zahrad Boboli (zvané též Cosimovy zahrady, neboť vévoda přebýval v přilehlém Palazzo Pitti), Neptunovy fontány na Piazza della Signoria a Celliniho bronzového Persea, jehož kopie dnes stojí v Loggia dei Lanzi na Piazza della Signoria.

18. a 19. století

Pod vládou velkovévodů toskánských (do roku 1737 Medicejských, poté Habsburků do roku 1859) Florencie upadla do více než tři staletí trvající strnulosti. Anna Maria Ludovica, poslední z rodu Medicejských, jež zemřela roku 1749, učinila v závěru svého života velkolepé gesto hodné jejích renesančních předků. Celou medicejskou uměleckou sbírku prozíravě odkázala městu s cílem „přilákat cizince“, ovšem pod podmínkou, že z ní nebude nikdy nic prodáno ani odvezeno z Florencie. Tato sbírka se stala základem ohromující expozice galerie Uffizi, dříve úřadovny Medicejských.

Florentští mořeplavci

Bankéř, obchodník a mořeplavec Amerigo Vespucci (1454–1512) se zapsal do historie jako muž, po němž byla pojmenována Amerika. Přeplul Atlantik ve stopách Kryštofa Kolumba (jenž pocházel z Janova) a prozkoumal pobřeží Jižní Ameriky, kde objevil ústí řek Orinoko a Rio de la Plata. Jeho hlavním přínosem bylo zjištění, že Kolumbus skutečně objevil „Nový svět“, a nikoli Asii, na čemž samotný Kolumbus trval.

O více než dvacet let později další florentský mořeplavec Giovanni da Verrazzano (1485–1528) proplul při hledání legendární severozápadní cesty úžinou, jež nyní nese jeho jméno, a objevil newyorský přístav.

Její přání se vyplnilo, protože cizinci do Florencie přijeli; zpočátku jen několik privilegovaných mladých gentlemanů při své „Grand Tour“ po Evropě. Počátkem 19. století se však objevil nový typ cestovatelů, tzv. italizovaní Angličané, v čele s básníky Byronem a Shelleym. Později je následovali manželé Browningovi, John Ruskin (přestože jeho hlavní dílo pojednává o Benátkách) a Ruskinem inspirovaní prerafaelisté. Nadšení Britové, pobláznění mytologizovaným a romantickým obrazem Itálie, cestovali po zemi či se v ní houfně usazovali, po nich pak přicházeli turisté z Francie, Německa a Ruska. Obyvatelé Florencie všechny nazývali „Angličany“. Město navštívila dokonce i královna Viktorie. Florence Nightingalová byla pojmenována po městě, v němž se narodila (její socha dnes stojí v křížové chodbě kláštera Santa Croce); proslavila se především během krymské války.

Protichůdné názory

Názory návštěvníků na město se různily. Shelley nazval Florencii „rájem exulantů“, Walter Savage Landor „nejšpinavějším městem Evropy“ a Aldous Huxley „druhořadým provinčním městem s odpudivou gotickou architekturou“.

Po dramatických událostech obrození (Risorgimento), kdy byli z města vyhnáni rakouští okupanti, zažila Florencie krátké období slávy jako hlavní město nově sjednoceného království Itálie (1865–71). S pozdějším přenesením hlavního města do Říma dějiny Florencie splynuly s italskou historií.

Počátek 20. století

Navzdory euforii ze sjednocení země byly počáteční roky nezávislosti bouřlivé. Jedna politická krize střídala druhou a vlády byly zranitelné vůči útokům reakčních sil. Během 1. světové války Itálie bojovala proti Německu a Rakousku, po jejím skončení však převládl pocit, že za své oběti nebyla odměněna odpovídajícím způsobem. Toho využil fašista Benito Mussolini, jenž se dostal k moci roku 1922, a prohlásil se ministerským předsedou země.

Od 2. světové války po současnost

Vytvořením osy Berlín–Řím v roce 1937 Mussolini spojil osud Itálie s hitlerovským Německem, které bylo ve 2. světové válce poraženo. Fašistická vláda padla v roce 1943, přičemž jedny z nejtvrdších bojů italského hnutí odporu se vedly v okolí Florencie. Ustupující německá vojska vyhodila do povětří všechny mosty přes řeku Arno kromě Ponte Vecchio, který ušetřila údajně pro jeho slavnou minulost. Umělecké a architektonické poklady města přežily bez újmy. Mussolini a jeho milenka se však dočkali bídného konce. V roce 1945 byli popraveni a jejich těla byla vystavena v Miláně.

Po roce 1945 zasáhly město další vlny zkázy. 4. listopadu 1966 se řeka Arno vylila z břehů, vzala si 35 lidských životů a poškodila řadu uměleckých památek. V roce 1993 explodovala u galerie Uffizi bomba nastražená mafií; výbuch zabil 5 osob a poškodil asi dvě stovky vzácných uměleckých děl.

Němečtí parašutisté čelí spojeneckým vojákům na druhém břehu řeky Arno

Dnes je Florencie živým univerzitním městem a přední turistickou destinací, kterou ročně navštíví téměř 8 milionů návštěvníků. Ochrana jejího pozoruhodného kulturního dědictví přispěla nejen k ekonomickým tlakům, ale také k polemice ohledně tolik potřebných změn v oblasti infrastruktury. Stále se vedou bouřlivé debaty o navrženém avantgardním vchodu do galerie Uffizi, tramvajovém systému Tramvia a novém podzemním nádraží dle návrhu Normana Fostera. Všechny tyto projekty jsou momentálně pozastaveny. Davy turistů v centru, přísná dopravní omezení a vysoké životní náklady však místní obyvatele nadále trápí a omezují. Pozitivním aspektem posledních let je zvolení mladého pokrokového starosty Mattea Renziho, jenž se snaží přinést svěží vítr do místní politiky i kulturního života, investuje do ekologické dopravy a bojuje za zachování zelených ploch. Hned po svém zvolení oznámil, že Piazza Duomo v srdci města bude uzavřeno pro veškerou dopravu, včetně koní a drožek. Renzi je v současnosti nejoblíbenějším politikem v Itálii a pravděpodobným nástupcem Piera Luigiho Bersaniho na postu lídra Demokratické strany, a tudíž budoucím kandidátem na premiéra.

Po památkách na vozítku Segway

Historické milníky

8. století př. n. l.

První osídlení na místě dnešní Florencie.

59 př. n. l.

Založení římské osady Florentia.

3. století n. l.

Sv. Minias přináší do Florencie křesťanství.

570

Vládu nad Toskánskem získávají Langobardi.

774

Karel Veliký poráží Langobardy a zmocňuje se Toskánska.

1001

Umírá markýz Ugo, za jehož vlády se Florencie stala hlavním městem Toskánska.

11. století

Přestavěna většina kostelů ve městě.

1115

Florencie se stává samosprávnou obcí.

1215

Počátek civilních nepokojů mezi guelfy a ghibelliny.

1296–9

Zahájení prací na dómu a Palazzo Vecchio.

1302

Dante vyhnán při masové čistce ghibellinů.

1347–8

Morová epidemie zabíjí přes polovinu obyvatel města.

Od 1400

Počátek renesance a vzestup Florencie jako hlavního kulturního centra Evropy.

1434–64

Florencii vládne Cosimo de’ Medici.

1469–92

Vláda Lorenza Nádherného.

1494–8

Za Savanaroly je Florencie republikou pod vládou Ježíše Krista.

1512

Moc nad městem získávají zpět Medicejští.

1537–74

Vláda Cosima I.; Florencie začíná pomalu upadat.

1610

Na dvoře Cosima II. působí matematik Galileo.

1737

Umírá Gian Gastone, poslední medicejský vládce Florencie.

1860

Toskánsko se stává součástí sjednoceného království Itálie.

1865–71

Florencie je hlavním městem nového království.

1944

Ustupující německá armáda ničí tři mosty přes řeku Arno.

1966

Florencii pustoší záplavy.

1993

Bomba nastražená mafií zabíjí pět osob a poškozuje galerii Uffizi.

2002

Italskou liru nahrazuje euro.

2010

Zahájení provozu linky 1 dlouho očekávané tramvajové sítě Tramvia.

2011–12

Otevřeno devatenáct nových místností v galerii Uffizi.

2012

Starosta Florencie Matteo Renzi se neúspěšně utkává o post lídra Demokratické strany s Pierem Luigim Bersanim.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Top 10 zajímavostí

Ideální den ve Florencii

Úvod

Stručná historie

Historické milníky

Kam se vydat

Piazza del Duomo

Piazza della Signoria

Bargello a Santa Croce

Piazza della Repubblica

San Lorenzo

San Marco

Santa Maria Novella

Oltrarno

Výlety

Volný čas

Zajímavosti

Erb Medicejských

Florentští mořeplavci