Ruth Fieldová

PŘÍRUČKA

DÁMY

V BĚHU

Seznamte se s doktorkou Nesmlouvavou, která vám poradí, jak na to

Ukážka z elektronickej knihy

Copyright © Ruth Fieldová, 2012

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2012

ISBN 978-80-7462-168-0

ISBN 978-80-7462-264-9 ePub

ISBN 978-80-7462-285-4 mobi

POZNÁMKA O AUTORCE

Ruth Fieldová není žádný profesionální fitness guru. Zato je nadšená běžkyně, která se v době, kdy čekala dvojčata a lékař jí takové sportování přísně zakázal, rozhodla sepsat tuhle knížku, aby tak ventilovala svou frustraci. Nikdy se jí ani nesnilo, že by si ji kdy někdo opravdu přečetl. Tím méně koupil.

Pro Ollyho

KDO JE TO DOKTORKA NESMLOUVAVÁ?

Já jsem doktorka Nesmlouvavá. Jsem nemilosrdný, věcný motivátor, jenž vás donutí dělat věci, které dělat nechcete — v tomto případě běhat. To já vás tvrdou rukou přinutím k poslušnosti a pak pozvednu do výšin, které jste nikdy dřív ani nepovažovaly za možné. Já jsem ten hlas, který si naladíte, až budete v tom nejlínějším a nejnemohoucnějším rozpoložení; já jsem ta, kdo vám pomůže ignorovat ohlušující volání vašeho gauče. To já vám budu šeptat do ouška „TY TLUSTÁ KRÁVO!“, až budete uvažovat, jestli si dát ještě jeden bramborový lupínek. Já jsem ten hlas, jemuž musíte naslouchat a který musíte respektovat. A co je nejdůležitější, já jsem ta, která vás bude povzbuzovat, až budete dřít tak jako ještě nikdy.

Jakmile se naučíte hlasu doktorky Nesmlouvavé rozumět a vychutnávat si ho, budete záhy schopné naladit se na něj, kdykoli se vám zachce. Doktorka Nesmlouvavá vás popostrčí, když to budete chtít vzdát. Hlas doktorky Nesmlouvavé je tím, co jste ve svém životě dosud postrádaly. Jenom jste to až do této chvíle nevěděly.

ZDRAVOTNÍ VAROVÁNÍ DOKTORKY NESMLOUVAVÉ:

Cvičební programy zařazené do této knihy jsou určeny pro lidi v přiměřeném fyzickém i duševním stavu — pokud máte jakékoli vážné zdravotní obtíže, utrpěla jste zranění, jste těhotná či máte jiné problémy, poraďte se, snažně vás prosím, se svým praktickým lékařem, než se do nich pustíte. Rozhodně si ale žádné zdravotní potíže či problémy nevymýšlejte a nevyužívejte jich jako výmluvu, abyste se z běhání ulily.

VÁŠ ZCELA BEZVÝZNAMNÝ SLIB

Já, ________________________________, slavnostně prohlašuji a uznávám, že jsem TLUSTÁ KRÁVA a chci s tím něco dělat. Slibuji, že už nikdy nebudu mrhat cenným časem, který bych mohla věnovat spalování tuku, na nakupování zbytečných pomůcek, navštěvování drahých posiloven a cvičebních kurzů ani vyplňování tabulek s váhami a mírami. Už se nenechám zlákat žádnými revolučními dietami. Přestanu si hledat výmluvy a ruku v ruce se svou vnitřní mrchou zvednu svůj tlustý zadek z gauče a vyrazím ven.

Přísahám na život své matky, že budu dělat, co mi doktorka Nesmlouvavá řekne, a vždy si zachovám smysl pro humor.

Podepsána:

Dne:

PS: Tahle knížka není o žádných slavnostních slibech a podobných věcech. Jen aby bylo jasno.

ČÁST PRVNÍ

BĚHÁNÍ

PŘEDMLUVA

Tato kniha není určena pro zapálené fandy fitnessu. A taky jsem ji nesepisovala pro ty super motivované. Nejsem tady, abych vám pomohla uběhnout maraton nebo vytvarovat sošné deltové svaly. Pokud už máte tělo, jaké chcete, a to zahrnuje i ty z vás, které jsou tlusté, a přesto naprosto šťastné, i ty, které jsou ultraštíhlé a mohou se pochlubit vysportovanou postavou, gratuluji. Vy už nemusíte přečíst ani řádek.

No tak šup šup, dejte si odchod…

Správně. Tahle kniha je zaměřená speciálně na ty, kdo jsou ze svého těla nešťastné. Ty z vás, které si připadají zasekané a nejsou schopny se naplno a dostatečně dlouho věnovat čemukoli, co se týká cvičení nebo diety, aby dosáhly jakýchkoli viditelných výsledků. Napsala jsem ji, abych z vás setřásla tu vaši letargii, zvedla vás z gauče a donutila osvojit si nový životní styl.

Dobrá zpráva je, že nic v téhle knížce nepatří do kategorie raketové vědy. Většina v ní obsažených rad je čistě dílem zdravého rozumu. Tak proč bych to teda měla vůbec číst? ptáte se nejspíš. No, vědět, že je něco rozumné, je sice skvělé, ale pokud takové moudro leží pohřbené pod nánosy sebeklamu, není vždy tak úplně snadné se podle toho chovat. Víte přece, že jíst zdravě je rozumné, ne? A stejně při pohledu na zákusek se šlehačkou slintáte touhou a zvesela odstrčíte misku s ovocem, abyste na něj dosáhly. Takže si nic nenalhávejte a nemyslete si, že už všechno znáte. Neznáte!

Když říkám, že to není žádná raketová věda, myslím tím zhruba tolik, že pokud hledáte supermoderní zeštíhlovací programy podporované Gwyneth Paltrowovou, tak to jste na špatné adrese. Tahle kniha sleduje jednoduchý vzorec: běhej, jez míň sajrajtu, a zhubneš. Prosté. Ale nepleťte si prosté se snadným. Srozumitelné ano. Jednoduché ne.

Běhání je prosté v tom smyslu, že jde o činnost zcela přirozenou a instinktivní. Všichni lidé fyzicky schopní běhu jsou k němu přímo zrozeni. Jen se podívejte, jak každé dítě, sotva se vymaní z ochranitelského sevření rodičovského náručí, začne s naprostou samozřejmostí vesele pobíhat kolem. Nic nemůže být přirozenější. Ovšem jakkoli je tato aktivita prostá, snadná tedy rozhodně není. Rozhodně ne ve chvíli, kdy už nejste holčička, která si hraje na školním hřišti na honěnou, ale dospělá žena, která si uvědomuje sebe a své okolí. Takže abyste znovu objevily ten přirozený dar, s nímž jsme se narodily, budete potřebovat trénink, disciplínu a nasazení. Ale nepanikařte, doktorka Nesmlouvavá bude celou tu dobu s vámi a pomůže vám trochu zapátrat ve svých možnostech a všechny tři nezbytné podmínky naplnit. JE TO DŘINA. Prostá, leč dřina.

Než se do toho pustíme, tady jsou tři zásady, které budete muset přijmout za své. Okamžitě.

1. Musíte se naučit, jak správně běhat. Není to zas až tak jednoduché, jako že vyjdete ven a zkrátka se rozběhnete.

2. Co se týká jídla a hubnutí, platí jednoduché pravidlo: samo běhání se stane vaší dietou. Zcela doslovně.

A co je nejdůležitější…

3. Abyste mému poselství jasně porozuměly a dokázaly ho náležitě ocenit, budete se muset spřátelit se svojí vnitřní mrchou. Mou osobní vnitřní mrchou je doktorka Nesmlouvavá a já vám ji pro účely této knihy prozatím zapůjčím. Doufám, že až se s ní seznámíte, zamilujete si ji a nakonec ji přijmete za svoji, přizpůsobíte a vytvoříte si svou vlastní.

Dobře vím, že se celou tou záležitostí s doktorkou Nesmlouvavou vystavuju riziku, že mě budete považovat tak trochu za magora, ale já jsem vlastně jenom pojmenovala hlas, který nosíme ve své hlavě všichni. Ten váš tam možná jen tak nečinně podřimuje nebo se dusí pod tíhou nadbytečných kilogramů, ale je tam. Ten ubrblaný hlásek, který vám ztrpčuje život, když se rozhodnete dopřát si další sušenku nebo nechat mokré prádlo v pračce, abyste mohla v klidu zkouknout další epizodu Glee. Znáte ho, ten hlásek, který obvykle ignorujete. Teda, teď už snad ne. Jednou z věcí, se kterými vám chci pomoci, je naslouchat mu daleko pozorněji — a třeba ho ještě zesílit — dokud vám nezačne řvát přímo do obličeje.

Doktorka Nesmlouvavá vás bude věrně doprovázet po celou tuhle knihu. Podrží vám zrcadlo, když sebou plácnete znova na gauč, začnete vzdychat, že je to všecko moc velká dřina, a sáhnete po své oblíbené čokoládové tyčince. Bude vás motivovat, inspirovat a ano, třeba i šikanovat, aby vás donutila provést nezbytné změny ve svém životě. Občas ji budete nenávidět. Dřív nebo později dostanete chuť ji festovně seřvat a ukázat jí, kdo je tady pánem. A až ten okamžik nastane, poznáte, že to nejhorší už máte za sebou. Našla jste svoji vlastní vnitřní mrchu.

Pokud vám takové přilévání vody do jezera negativity připadá zbytečné nebo dokonce nezdravé, dovolte mi pár slov na uklidněnou. Doktorka Nesmlouvavá je nástroj, s jehož pomocí získávám motivaci pro věci, do kterých bych se jinak nejspíš nepustila. Objeví se jen tehdy, když ji potřebuju. Mohu s naprostou jistotou říct, že kdybych aplikovala taktiku doktorky Nesmlouvavé na všechny oblasti svého života, a to neustále, byla bych ve svém okolí děsně nepopulární a nejspíš rozvedená. Jenže to má i druhou stránku: vím, že s pomocí doktorky Nesmlouvavé se dokážu bez větších obtíží prokousat tou haldou otravných každodenních povinností.

Touhle dobou už jste určitě pochopily, že doktorka Nesmlouvavá rozhodně nehodlá předstírat, že běhání je snad nějaká „legrace“, a přesvědčovat vás, abyste ze sebe měla dobrý pocit, když k tomu zcela očividně není nejmenší důvod. Nehodlám mrhat svou energií ani plnit vaši hlavu nesmysly o tom, jak je běhání děsně zábavné nebo jak skvěle vypadáte. To první je lež; a pokud jde o to druhé, napovědět by vám měla už sama skutečnost, že tuhle knihu vůbec čtete. Chci, abyste k sobě byly upřímné, abyste na sebe dokonce byly tvrdé. Protože neexistuje žádná kouzelná pilulka a nic na světě není snadné. Přestaňte toužit po tom, aby byly věci jednoduché. Jakmile se smíříte — myslím opravdu smíříte — s tím, že život není žádná procházka růžovým sadem, stane se pro vás najednou daleko zvládnutelnějším, protože se přestanete bránit tvrdé práci a najdete v sobě odhodlání a kuráž, které jsou potřeba, pokud máte dosáhnout čehokoli, co vůbec za něco stojí. Tohle bude drsné. Ale — a tohle je zásadní ALE — taky si to začnete děsně užívat. Přijmete to drsné za své. Stane se z toho vaše nové životní krédo.

Jakmile „to dáte“ a dosáhnete žádoucí váhy, stačí vám už jen každý týden najít třikrát čtyřicet minut volného času, abyste skvěle vypadaly a zdravě jedly po zbytek svého života. A ty jste schopné najít kdykoli a kdekoli se ocitnete: na dovolené, na venkově, ve městě, na návštěvě u maminky nebo cestou zpátky z práce, protože není třeba nic víc než nazout tenisky a vyrazit na čtyřicet minut ven. Žádné vychytané vybavení, žádné náročné přesuny, nemusíte si razit cestu dopravní špičkou nebo absolvovat to utrpení v prostředcích hromadné dopravy. Za všech okolností jste od splnění svého úkolu vzdálená jen dvě minuty, které potřebujete k tomu, abyste si nazula boty a vyběhla ze dveří.

RYCHLÍK, NEBO SLIMÁK?

Pro některé z vás to bude snadnější než pro jiné. Možná že semínko motivace k tomu, abyste se dostala do kondice nebo zhubla pár kilo, už bylo zaseto a jen čeká na svůj velký třesk. Takže pokud máte už teď pocit, že jste dostatečně inspirovaná, jednoduše přeskočte na stránku 67, kde najdete jednoduchý, krok za krokem rozepsaný návod, jak začít — rozhodně vás nehodlám zdržovat, pokud už se nemůžete dočkat, abyste se do toho pustily. Navíc se vždycky můžete vrátit a v četbě pokračovat později.

Ovšem těm z vás, které potřebují doslova vytáhnout zpod peřiny, padne jako ulitý přístup Slimáka. Nemusíte se stydět — skutečnost, že jste si koupily tuto knihu, je krok správným směrem, a vy vyskočíte z postele a vyběhnete ven, než se nadějete. Nejspíš si potřebujete napřed všechno důkladně pročíst, včetně podrobně rozepsaného programu pro začátečníky, zaměřeného speciálně na chronické gaučové povaleče. Doktorce Nesmlouvavé v nejmenším nevadí chytit vás za ručičku a provést všemi nezbytným kroky. Možná začnete jako Slimák a někde v půlce zjistíte, že jste vlastně Rychlík, nebo naopak. To je taky v pohodě.

Tak jo, holky, jdeme na to!

Ruth

Začala jsem běhat, když mi bylo čtyřiadvacet. Na univerzitě jsem se na veškeré cvičení vykašlala, i když dřív jsem sport přímo milovala, a uvědomovala jsem si, že mi v životě něco schází. Navíc jsem zůstala po dlouhodobém vztahu zase sama, což možná taky sehrálo svou roli.

Začala jsem se připravovat na dráhu obhájce a můj mentor trval na tom, že je třeba dát si každý den pořádný oběd… čímž myslím kari, čínu nebo něco podobně nezdravého a neskutečně kalorického. Budiž mu to přáno, bylo to jediné jídlo, které si za celý den „dopřával“, jak s oblibou říkal. Pro mne to ale bohužel znamenalo, že se můj apetit začal brzy vymykat kontrole, protože jsem dál pořádala obrovské večeře a vydatné snídaně, aniž bych provozovala jakýkoli tělocvik, pokud nepočítám běhání k soudu a zpátky. Okamžitě jsem začala nabírat kila. (Někdo mě nedávno upozornil, že jsem nikdy nebyla opravdu tlustá, a myslím, že je jedině fér to přiznat. Nikdy jsem neměla nadváhu v striktním smyslu toho slova. Jenže stejně jako u většiny žen se i v mém životě vyskytla období, kdy jsem rozhodně potřebovala něco shodit, a tohle bylo jedno z nich. Pohybovala jsem se pět kilo nad svojí normální váhou, oblečení mi začínalo být dost těsné, a když jsem se koukla do zrcadla, viděla jsem, že se ze mě stává fakticky děsně TLUSTÁ KRÁVA.)

Zhruba někdy tou dobou jedna moje skvělá přítelkyně, Jane — která nebyla zrovna proslulá sportovní zdatností — v hospodě před kamarády oznámila, že poběží londýnský maraton. Úžasem mi spadla čelist, stejně jako všem ostatním. Jane byla z nás všech jednoznačně ta poslední osoba, od které byste něco takového čekali, což samozřejmě ještě dodávalo jejímu prohlášení na působivosti. Byla jsem celá bez sebe závistí a okamžitě jsem vyhrkla, že poběžím s ní (hlavně abych udělala dojem na přítomné publikum), i když jsem neměla ani nejmenší představu, jak správně běhat nebo o čem takový maraton vůbec je.

Měla jsem šest měsíců na to, abych to zjistila. Jediné, co mě v těch prvních dnech udržovalo v chodu, bylo vědomí, že po takovém veřejném prohlášení už prostě nemůžu couvnout. Byla jsem plně odhodlaná ten blbý maraton uběhnout — vzdát to zkrátka nepřicházelo v úvahu. A dobře jsem věděla, že nemám sakra ani tu nejmenší naději, pokud nezačnu trénovat.

Můžu upřímně přiznat, že jsem ze srdce nenáviděla úplně každičkou z těch prvních běžeckých výprav. Šokovalo mě, jak je to náročné, a styděla jsem se, nakolik jsem vyšla z formy, když pomalu nevydržím běžet ani pět minut, aniž bych se ocitla na pokraji srdečního kolapsu. Byla to neuvěřitelná makačka a nepomohla mi ani ta děsná trasa, kterou jsem si vybrala — park Clapham Common, plochá a fádní krajina, která mě naprosto nedokázala inspirovat. Nenapadlo mě pořídit si knížku o běhání nebo někoho požádat o pomoc. Jednoduše jsem pokračovala a doktorka Nesmlouvavá mi celou tu dobu funěla za krkem a opakovala, že jestli se nedám dohromady, budou mě mít nakonec všichni za totálního břídila a Jane mě porazí. Což se jí, mimochodem, taky povedlo. (Od té doby už uběhlo deset let, a to pomyšlení pořád bolí!)

Takže takhle to začalo. Potřebovala jsem podniknout něco, abych spálila všechny ty obědy, a pak, čirou souhrou náhod, se ve mně jednoho dne v hospodě probudil soutěživý duch. V té době jsem neměla ani tušení, jaký obrovský celoživotní dar mi Jane a můj mentor nevědomky věnovali. Vůbec jsem nezamýšlela stát se běžcem, jenom jsem chtěla trochu zhubnout, zmáknout ten závod a pak se znova vrátit k normálnímu životu. Tehdy jsem ovšem ještě netušila, nakolik mě to běhání nakonec ovlivní ve všech oblastech mého života. Už nikdy nebudu mít důvod stěžovat si na drahé poplatky v posilovnách nebo hledat čas na pravidelné návštěvy sportovního klubu. Po zbytek života budu mít činnost, při které si vystačím docela sama. Činnost, která mě zcela uspokojí.

Nikdy jsem nezažila nějaký konkrétní okamžik, kdy by mi to všechno „secvaklo“. Bylo jen předtím a potom, co jsem začala běhat. Opravdu se ze mě stala běžkyně teprve po prvním maratonu, protože do té doby jsem to všechno přímo nenáviděla: trénink, ten stres, vědomí, že nejsem ani zdaleka v dostatečné kondici, a ten neustálý hlodavý pocit, že se třeba totálně ztrapním. Určitě jsem neměla v plánu po tomhle závodě ještě někdy pokračovat, tohle mělo být poprvé a naposled. A když bylo po všem, opravdu jsem s tím na pár týdnů přestala… Stejně jsem nemohla, protože prsty na nohách jsem měla napadrť. K vlastnímu překvapení jsem si ale uvědomila, jak silně mi chybí ten pocit, který mi to dávalo. Najednou jsem pocítila nutkání jít si zaběhat. Znovu jsem vyhrabala tenisky a vyrazila do parku, a to byl ten pravý okamžik, který značil počátek mého života běžkyně — připadalo mi, že nikdy dřív jsem tolik netoužila vypadnout ven. Takže i když jsem si do té chvíle myslela, že už nikdy víc běhat nechci, brzo jsem zjistila, že se bez téhle činnosti vůbec nedokážu obejít.

POZNÁMKA DOKTORKY NESMLOUVAVÉ:

MOŽNÁ VÁS BĚHÁNÍ NIKDY NEZAČNE DOOPRAVDY BAVIT. Pokud patříte mezi šťastlivce, dosáhnete během některých běhů stavu, kdy vám bude všechno připadat v tak dokonalém souladu, až skoro zapomenete, že vlastně sportujete. Poběžíte „v zóně“, a to je skutečná radost. To se ale nestává vždycky a ne pokaždé to vydrží. Některé běžecké výpravy budete nenávidět od začátku až do konce. Co vás ale určitě BAVIT bude, není ani tak běh sám jako spíš to, co jeho pravidelné provozování dodá zbytku vašeho života. Potěšení, které vám tahle činnost poskytuje, plyne ve skutečnosti z FAKTU, ŽE VŮBEC VYRAZÍTE, že si nazujete tenisky, odvážně se postavíte tomu širému prostoru venku a opravdu to uděláte, navzdory všem výmluvám, které byste si dokázaly vymyslet.

Běhání vás bude stát kus úsilí pokaždé. Je velice důležité pochopit to hned na začátku a srovnat se s tím, aby se člověk vyhnul zbytečnému zklamání a motivačnímu kolapsu.

1

NIC NENÍ ZADARMO

Běhání vás obohacuje…

No, tohle vlastně není až tak úplně pravda. Myslím to tak, že jde o velice levného koníčka. V podstatě je úplně zadarmo, nevyžaduje žádné finanční investice z vaší strany. Krom nákladů na občasný nový pár tenisek není třeba nakupovat žádné předražené oblečení a pomůcky nebo hradit drahé členské poplatky. Tuhle aktivitu můžete dokonce provozovat i bez bot, když na to přijde, vždyť zaběhat si naboso po nádherné pláži při západu slunce je zážitek, který bych doporučila každému alespoň jednou za život. A navíc, protože tahle činnost výrazně zvyšuje vaši pracovní výkonnost, nejspíš si nakonec vyděláte víc peněz!

ÚKOL OD DOKTORKY NESMLOUVAVÉ:SEZNAM VĚCÍ „AŽ BUDU HUBENÁ“

Pořiďte si seznam věcí, které jste si slíbily, až zhubnete. Například:

Až budu štíhlá, tak…

◆ si budu víc užívat sexu

◆ dosáhnu povýšení / zažádám o místo svých snů

◆ koupím si tamty úžasné šaty

◆ začnu chodit do posilovny

◆ budu cestovat

◆ budu si moct oblíknout bikiny

◆ vdám se

◆ pořídím si děti

◆ budu šťastná

◆ budu víc cvičit

Doktorka Nesmlouvavá není žádný velký fanda sepisování seznamů — upřímně řečeno, není to nic jiného než flinkání přebarvené narůžovo, při němž jen zbytečně plýtváte časem, který byste mohly daleko lépe využít k tomu, abyste s věcmi z toho seznamu něco opravdu podnikly. (Ne, nemusíte sepisovat seznam, abyste přišly na to, co máte udělat. Odložte pero. Okamžitě.) Vykašlete se na seznamy typu „až jednou“. Srovnejte se s tím, že nic není zadarmo. Ale to odbíhám. Smysl tohoto cvičení je mimořádně důležitý. TEĎ, KDYŽ JSTE TEN SEZNAM SEPSALY, TAK HO ROZTRHEJTE A ZAHOĎTE.

„Až zhubnu, tak…“ je jedním z největších a nejnebezpečnějších sebeklamů vůbec. Iluze, která bude naopak vašemu hubnutí na překážku. Štíhlost se nedostaví jen tak sama od sebe, a určitě vám nespadne z nebe, pokud trpíte nadváhou už delší dobu. Je to hrozně náročné, a navíc i obludně otravné, podstupovat jednu dietu za druhou a třetí navrch, abyste shodily pár kilo.

Jen se zeptejte samy sebe, kolikrát už jste začaly s nějakou tou dietou? Buďte upřímné. Kolik pondělků už jste vstávaly s těmi nejlepšími úmysly? Pily hektolitry vody, živily se výhradně rýží a jablky, při návratu z práce si připadaly tak nějak slabé, přetrpěly to do středy a pak se na všechno vykašlaly a zhltly kus dortu? Tak jo, možná se vám to podařilo vydržet pár týdnů, než došlo na pojídání sladkostí, ale nakonec všecko to vzorné chování stejně vyšlo úplně nazmar. Nebo jste možná při nějaké skvělé dietě shodily takových šest kilo, jenže ta se do konce roku nenápadně vrátila zpátky, a když jste se po Vánocích zvážily, tak jste zjistily… co asi? Že jste znova na začátku. Vím, že je to těžké. Hubnutí je fakticky, fakticky těžké, obzvlášť pokud na to jdete „dietní“ cestou.

Problém spočívá v tom, že jste si skoro určitě stanovily naprosto nesplnitelná kritéria, pokud jde o velikost a váhu, kterých potřebujete dosáhnout, než budete moci dělat a získat všechny ty věci ze svého seznamu „až zhubnu“. Představa, že až budete štíhlá, začnete s x, y a z — včetně cvičení — je ve skutečnosti hlavním faktorem, díky němuž zůstáváte na své váze. Strach, že něco nemůžete dělat, protože máte nadváhu, vás ochromuje.

Jediná cesta, jak zhubnout efektivně a jednou provždy, vede přes pravidelný cvičební režim, a jeho prostřednictvím i změnu vašeho přístupu k jídlu. Skutečným klíčem ke ztrátě váhy je cvičení, ne jídlo. Celý koncept „diety“ spočívá v tom, že má někde svůj konec: „Zhubněte X kilo za X týdnů!“ Všecko je to totální švindl. Je téměř nemožné trvale zhubnout za pomoci „diety“, protože jakmile dieta skončí, vrátíte se zpátky k tomu, co jste jedly dřív, a kila se pomalu kradou zpátky. Nárazové intenzivní diety jsou ještě horší. Když výrazně ztratíte na váze v krátkém časovém úseku kvůli nějaké speciální příležitosti, dostávají se vaše tělo i mysl pod obrovský tlak, a jakmile ze sebe ty svatební šaty / bikiny / děsně sexy noční košilku sundáte, brzy znova zapadnete do starých kolejí.

Zahájit dietu — dokonce i nějakou dobrou — představuje značně pochybný způsob, jak řešit otázku váhy, protože se zaměřuje jen na jeden faktor v rámci ohromně komplikovaného problému. Nechápejte mě špatně, to, co jíte, je nepochybně jeho součástí, ale právě jen součástí. Nejsem žádný psycholog, ale je dobře známo, že jídlo je velice emocionální záležitost. Vaše osobní důvody, proč jíte, váš duševní stav, to, zda si připadáte šťastné, naučená očekávání vašeho těla ohledně jídla, vaše představy o tom, co to znamená mít hlad nebo žízeň, to, kdy a jak dosáhnete pocitu nasycenosti, i vaše zlozvyky, to všechno jsou faktory, které se podílejí na tom, čím své tělo krmíte. Snaha proměnit se v pondělí ráno v zapřisáhlou asketičku, která přežvykuje rýži, když až do neděle večer jste se nacpávala donáškovou pizzou a sladkostmi, bude pro vaše zmatené tělo zcela neproveditelná. Budete si připadat slabě a divně a přímo umírat hlady, a dřív nebo později to nakonec nevyhnutelně vzdáte.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

KDO JE TO DOKTORKA NESMLOUVAVÁ?

ČÁST PRVNÍ BĚHÁNÍ

PŘEDMLUVA

1 NIC NENÍ ZADARMO

ČÁST DRUHÁ JÍDLO

ČÁST TŘETÍ A CO DÁL?