Vzor citace: RUBEŠ, P. Zákon o vodovodech a kanalizacích. Komentář. 1. vydání. Praha: Wolters Kluwer, 2014. 284 s.

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

(ukázka)

Rubeš, Pavel

Zákon o vodovodech a kanalizacích : komentář / Pavel Rubeš. -- Praha : Wolters Kluwer, 2014. -- 284 s. -- (Komentáře Wolters Kluwer)

ISBN 978-80-7478-618-1

626/628 * 351.778.3 * 628.1.033 * 351.778.31 * 628.2 * 351.777.612 * (437.3)

- vodní hospodářství -- Česko

- vodovody -- Česko

- kanalizace -- Česko

- zákony

- komentáře

628 - Sanitární technika. Vodárenství. Odpadové hospodářství. Světelná technika [19]

Právní stav publikace je k 1. 10. 2014.

© JUDr. Pavel Rubeš, Ph.D., 2014

ISBN 978-80-7478-618-1 (brož.)

ISBN 978-80-7478-621-1 (e-pub)

Mému bratru Petrovi

SEZNAM POUŽITÝCH ZKRATEK

Listina – usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

obč. zák. – zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

obecní zřízení – zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

obch. zák. – zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

o. s. ř. – zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

katastrální zákon – zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon)

krajské zřízení – zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení)

spr. řád – zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

s. ř. s. – zákon č. 150/2002 Sb., soudní řád správní

stavební zákon – zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

tr. zákoník – zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

Ústava – ústavní zákon České národní rady č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

vodní zákon – zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon)

vyhl. č. 428/2001 Sb. – vyhláška Ministerstva zemědělství č. 428/2001 Sb., kterou se provádí zákon č. 274/2001 Sb., o vodovodech a kanalizacích pro veřejnou potřebu a o změně některých zákonů (zákon o vodovodech a kanalizacích)

vyhl. č. 500/2002 Sb. – vyhláška č. 500/2002 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů, pro účetní jednotky, které jsou podnikateli účtujícími v soustavě podvojného účetnictví

zák. č. 40/1964 Sb. – zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

zákon č. 76/2006 Sb. – zákon č. 76/2006 Sb., kterým se mění zákon č. 274/2001 Sb., o vodovodech a kanalizacích pro veřejnou potřebu a o změně některých zákonů (zákon o vodovodech a kanalizacích), ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

zák. č. 300/2008 Sb. – zákon č. 300/2008 Sb., o elektronických úkonech a autorizované konverzi dokumentů

zák. č. 275/2013 Sb. – zákon č. 275/2013 Sb., kterým se mění zákon č. 274/2001 Sb., o vodovodech a kanalizacích pro veřejnou potřebu a o změně některých zákonů (zákon o vodovodech a kanalizacích), ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů

zák. o dani z nemovitých věcí – zákon České národní rady č. 338/1992 Sb., o dani z nemovitých věcí

zák. o daních z příjmů – zákon České národní rady č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů

zák. o DPH – zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty

zák. o vodovodech a kanalizacích – zákon č. 274/2001 Sb., o vodovodech a kanalizacích pro veřejnou potřebu a o změně některých zákonů (zákon o vodovodech a kanalizacích)

zák. práce – zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

živnostenský zákon – zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon)

SEZNAM SOUVISEJÍCÍCH PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI

ústavní zákon č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky, ve znění pozdějších předpisů

usnesení České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 109/1964 Sb., hospodářský zákoník, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 50/1976 Sb., o územní plánování a stavebním řádu (stavební zákon), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 133/1985 Sb., o požární ochraně, ve znění pozdějších předpisů

zákon České národní rady č. 200/1990 Sb., o přestupcích, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 505/1990 Sb., o metrologii, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 526/1990 Sb., o cenách, ve znění pozdějších předpisů

zákon České národní rady č. 565/1990 Sb., o místních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 338/1992 Sb., o dani z nemovitých věcí, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 634/1992 Sb., o ochraně spotřebitele, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 77/1997 Sb., o státním podniku, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 151/1997 Sb., o oceňování majetku a o změně některých zákonů (zákon o oceňování majetku), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 123/1998 Sb., o právu na informace o životním prostředí, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 222/1999 Sb., o zajišťování obrany České republiky, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel, rodných číslech a o změně některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 227/2000 Sb., o elektronickém podpisu a o změně některých dalších zákonů (zákon o elektronickém podpisu), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 241/2000 Sb., o hospodářských opatřeních pro krizové stavy a o změně některých souvisejících zákonů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 77/2002 Sb., o akciové společnosti České dráhy, státní organizaci Správa železniční dopravní cesty a o změně zákona č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů, a zákona č. 77/1997 Sb., o státním podniku, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 314/2002 Sb., o stanovení obcí s pověřeným obecním úřadem a stanovení obcí s rozšířenou působností, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o elektronických komunikacích), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 76/2006 Sb., kterým se mění zákon č. 274/2001 Sb., o vodovodech a kanalizacích pro veřejnou potřebu a o změně některých zákonů (zákon o vodovodech a kanalizacích), ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

zákon č. 139/2006 Sb., o koncesních smlouvách a koncesním řízení (koncesní zákon), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 184/2006 Sb., o odnětí nebo omezení vlastnického práva k pozemku nebo ke stavbě (zákon o vyvlastnění), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 300/2008 Sb., o elektronických úkonech a autorizované konverzi dokumentů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 198/2009 Sb., o rovném zacházení a o právních prostředcích ochrany před diskriminací a o změně některých zákonů (antidiskriminační zákon), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zákon č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád)

zákon č. 67/2013 Sb., kterým se upravují některé otázky související s poskytováním plnění spojených s užíváním bytů a nebytových prostorů v domě s byty

zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon)

zákon č. 303/2013 Sb., kterým se mění některé zákony v souvislosti s přijetím rekodifikace soukromého práva

nařízení vlády č. 61/2003 Sb., o ukazatelích a hodnotách přípustného znečištění povrchových vod a odpadních vod, náležitostech povolení k vypouštění odpadních vod do vod povrchových a do kanalizací a o citlivých oblastech, ve znění pozdějších předpisů

nařízení vlády č. 143/2012 Sb., o postupu pro určování znečištění odpadních vod, provádění odečtů množství znečištění a měření objemu vypouštěných odpadních vod do povrchových vod

vyhláška ministerstva lesního a vodního hospodářství České socialistické republiky č. 144/1978 Sb., o veřejných vodovodech a veřejných kanalizacích, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 137/1999 Sb., kterou se stanoví seznam vodárenských nádrží a zásady pro stanovení a změny ochranných pásem vodních zdrojů

vyhláška Ministerstva průmyslu a obchodu č. 262/2000 Sb., kterou se zajišťuje jednotnost a správnost měřidel a měření, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška Ministerstva dopravy a spojů č. 30/2001 Sb., kterou se provádějí pravidla provozu na pozemních komunikacích a úprava a řízení provozu na pozemních komunikacích, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška Ministerstva zemědělství č. 428/2001 Sb., kterou se provádí zákon č. 274/2001 Sb., o vodovodech a kanalizacích pro veřejnou potřebu a o změně některých zákonů (zákon o vodovodech a kanalizacích), ve znění pozdějších předpisů

vyhláška Ministerstva průmyslu a obchodu č. 345/2002 Sb., kterou se stanoví měřidla k povinnému ověřování a měřidla podléhající schválení typu, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška Ministerstva vnitra č. 388/2002 Sb., o stanovení správních obvodů obcí s pověřeným obecním úřadem a správních obvodů obcí s rozšířenou působností, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška č. 500/2002 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů, pro účetní jednotky, které jsou podnikateli účtujícími v soustavě podvojného účetnictví, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška č. 504/2002 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů, pro účetní jednotky, u kterých hlavním předmětem činnosti není podnikání, pokud účtují v soustavě podvojného účetnictví, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška č. 590/2002 Sb., o technických požadavcích pro vodní díla, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška č. 252/2004 Sb., kterou se stanoví hygienické požadavky na pitnou a teplou vodu a četnost a rozsah kontroly pitné vody, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška č. 501/2006 Sb., o obecných požadavcích na využívání území, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška č. 268/2009 Sb., o technických požadavcích na stavby, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška č. 410/2009 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů, pro některé vybrané účetní jednotky, ve znění pozdějších předpisů

vyhláška č. 216/2011 Sb., o náležitostech manipulačních řádů a provozních řádů vodních děl

vyhláška č. 357/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální vyhláška)

vyhláška č. 441/2013 Sb., k provedení zákona o oceňování majetku (oceňovací vyhláška)

Smlouva mezi Československou socialistickou republikou a Rakouskou republikou o úpravě vodohospodářských otázek na hraničních vodách (vyhláška ministra zahraničních věcí č. 57/1970 Sb.)

Smlouva mezi Českou republikou a Spolkovou republikou Německo o spolupráci na hraničních vodách v oblasti vodního hospodářství (sdělení Ministerstva zahraničních věcí č. 66/1998 Sb.)

Dohoda mezi vládou České republiky a vládou Slovenské republiky o spolupráci na hraničních vodách (sdělení Ministerstva zahraničních věcí č. 7/2000 Sb. m. s.)

Úmluva mezi vládou Československé republiky a vládou Polské lidové republiky o vodním hospodářství na hraničních vodách (sdělení Ministerstva zahraničních věcí č. 94/2009 Sb. m. s.)

směrnice Rady č. 75/33/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vodoměrů na studenou vodu

směrnice Rady č. 86/278/EHS o ochraně životního prostředí a zejména půdy při používání kalů z čistíren odpadních vod v zemědělství

směrnice Rady č. 91/271/EHS o čištění městských odpadních vod

směrnice Rady č. 91/692/EHS, kterou se normalizují a racionalizují zprávy o provádění některých směrnic týkajících se životního prostředí

směrnice Rady č. 98/83/ES o jakosti vody určené k lidské spotřebě

směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2000/60/ES, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky

směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2004/22/ES o měřicích přístrojích

směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2006/11/ES o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství

směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2006/123/ES o službách na vnitřním trhu

směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2008/105/ES o normách environmentální kvality v oblasti vodní politiky, změně a následném zrušení směrnic Rady 82/176/EHS, 83/513/EHS, 84/156/EHS, 84/491/EHS a 86/280/EHS a změně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES

stanovisko Výboru regionů č. 2011/C 259/03 o úloze místních a regionálních orgánů při podpoře udržitelného hospodaření s vodními zdroji

PŘEDMLUVA

Obor vodovodů a kanalizací stojí na samém okraji zájmu právní vědy, přestože se na území tohoto oboru potkávají skoro všechny právní disciplíny práva soukromého i práva veřejného, vč. práva ústavního.

Právo na pitnou vodu

Právo na vodu je na ústavní úrovni vnímáno jako základní lidské právo, přestože dosud není výslovně vyjmenováno v klasických lidskoprávních dokumentech. Není výslovně uvedeno v české Listině základních práv a svobod, v evropské Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod ani v Mezinárodním paktu o občanských a politických právech, Mezinárodním paktu o hospodářských, sociálních a kulturních právech či ve Všeobecné deklaraci lidských práv.

Právo na vodu se do rodiny základních lidských práv dostává pozvolna. První vlaštovkou byla Všeobecná deklarace lidských práv z r. 1948, která v čl. 25 upravila právo na zdraví a blahobyt počítaje v to mj. i právo na výživu. Evropská vodní charta z r. 1968, přijatá na půdě Rady Evropy, stanovila tucet základních tezí, např. že bez vody není života a že voda je společným majetkem, jehož hodnota musí být všemi uznávána, přičemž povinností každého je užívat vodu účelně a ekonomicky. Tuto chartu rozvinula Evropská charta vodních zdrojů Rady Evropy přijatá v r. 2001, která mj. prohlásila, že voda musí být spravedlivě a odpovědně užívána ve veřejném zájmu, že každý má právo na dostatečné množství vody pro své základní potřeby a že voda je zboží se sociální hodnotou.

Právo na pitnou vodu bylo v mezinárodní úmluvě poprvé zakotveno v Protokolu o vodě a zdraví k Úmluvě o ochraně a využívání hraničních vodních toků a mezinárodních jezer (č. 107/2006 Sb. m. s.). Podle tohoto protokolu voda představuje hodnotu z hlediska společenského, ekonomického a z hlediska životního prostředí a musí být tedy obhospodařována tak, aby se co nejpřijatelněji a nejtrvaleji realizovala kombinace těchto hodnot, přičemž smluvní státy mají povinnost zajistit přístup k pitné vodě pro všechny a zajistit odvádění a zneškodňování odpadních vod pro všechny. Jedná se samozřejmě o právně-politickou deklaraci, nejde o tzv. hard law, které by bylo soudně vymahatelné.

Právo na pitnou vodu deklaruje také rezoluce Valného shromáždění OSN ze dne 28. července 2010 č. A/RES/64/292, která uznává právo na nezávadnou a čistou pitnou vodu a odpovídající hygienické podmínky jako základní lidské právo, které je nezbytným předpokladem pro plnohodnotný život a naplnění všech lidských práv (the right to safe and clean drinking water and sanitation as a human right that is essential for the full enjoyment of life and all human right).

Pitná voda je novým politickým tématem i na evropské úrovni. Jak praví směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2000/60/ES, ustavující rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky, voda není běžný obchodní produkt, ale spíše dědictví, které je třeba chránit, střežit a podle toho s ním nakládat. V letech 2012 až 2013 byla realizována evropská občanská iniciativa „Voda a hygiena jsou lidská práva! Voda je veřejné dobro, ne komodita!“, známá též pod zkratkou RIGHT2WATER, která vyzývá Evropskou komisi k vypracování „návrhu legislativy, která zavede lidské právo na vodu a hygienu tak, jak je uznáváno Organizací spojených národů, a která bude podporovat zajišťování vody a hygieny jako základní veřejné služby pro všechny“. Iniciativa požaduje, aby měly instituce a členské státy EU povinnost zajistit všem obyvatelům právo na vodu a hygienu, aby zásobování vodou a správa vodních zdrojů nespadaly do „pravidel vnitřního trhu“ a aby bylo vodohospodářství osvobozeno od liberalizace, a aby EU zvyšovala své snahy o zajištění univerzálního přístupu k vodě a hygieně“.

Podobně je i mezinárodním tématem odpadní voda, neboť není nic snazšího než vypustit nevyčištěnou odpadní vodu do řeky, která nakonec doteče do sousedního státu nebo do moře. Na evropské úrovni proto byla přijata směrnice Rady č. 91/271/EHS, o čištění městských odpadních vod, která stanovuje základní požadavky, např. čištění odpadních vod ze všech lidských sídel produkujících znečištění nad dva tisíce tzv. ekvivalentních obyvatel.

Česká současnost

Právo na přístup k vodě z důvodu potřeb domácnosti je v českých zemích garantováno odedávna. Výrazem tohoto práva byla možnost žádat politický úřad o nucenou služebnost k cizímu pozemku podle českého vodního zákona z r. 1870 a úkol obcí ve své působnosti pečovat o zásobování svých obyvatel vodou budováním vodovodů, které nakonec vyústilo v nynější právo na připojení k vodovodu sloužícímu veřejné potřebě podle § 8 odst. 5 komentovaného zákona.

Obor vodovodů a kanalizací v posledním čtvrt století prodělal bouřlivý vývoj díky porevoluční privatizaci tehdejších státních podniků, které soustřeďovaly jak vlastnickou, tak i provozní část podnikání v oboru. Zatímco za císařství a za první republiky byly obecní vodovody vlastněny takřka výhradně obcemi, po revoluci byly předávány přímo obcím (zejm. pokud neměly „nadobecní“ význam), mnohde byly privatizovány jak do veřejnoprávních společností sdružujících členské obce typu dobrovolné svazky obcí nebo zájmové sdružení právnických osob, tak i do soukromoprávních společností typu akciové společnosti, jejichž společníky se staly obce. Provozní části bývalých státních podniků byly privatizovány jak spolu s vlastnickou částí (zhusta vznikají místní či okresní vodárenské akciové podniky s akcionáři z řad obcí; tyto společnosti vodovody jak vlastní, tak i provozují), tak i odděleně od jejich vlastnické části, často do soukromých rukou, popř. do podílu obcí a soukromého vlastníka, pravidelně ze zahraničí. V roce 2012 na našem území bylo evidováno 5 728 vlastníků vodovodů a kanalizací, přičemž mezi deset největších patřily obce a akciové společnosti obcí a jen jeden privátní vlastník (údaje podle ročenky Ministerstva zemědělství Vodovody a kanalizace České republiky v r. 2012).

Obor vodovodů a kanalizací je vděčným politickým tématem. Každého dnes zajímá, zda voda není moc drahá, kdekdo nerad slyší, že na vodě jsou realizovány zisky, které jsou odlévány do zahraničí. Levná cena pro vodné a stočné je vděčným tahákem předvolebních slibů v komunálních volbách. I na centrální politické scéně je vodárenství vděčným tématem. Díky politizaci problému bylo při poslední novelizaci zákona (zákon č. 275/2013 Sb.) z předlohy při projednávání v Poslanecké sněmovně nakonec vyřazeno ustanovení, které mělo ze zákona odstranit povinnost provozovatele k údržbě a opravám přípojek uložených v pozemcích tvořících veřejné prostranství (§ 3 odst. 7), a to na základě argumentace založené na čistě politických důvodech. Motivem prý bylo to, aby se nepřenášely náklady z provozovatelů, často vlastněných zahraničním kapitálem, na jednotlivé odběratele. Přitom jen trochu informovaná osoba ví, že provozovatel tyto činnosti nakonec nezaplatí ze svého, nýbrž že jde o náklad kalkulace vodného a stočného, tedy že tyto náklady nakonec zaplatí všichni odběratelé ve zvýšené ceně.

Na druhou stranu nelze přehlédnout, že motivy zahraničních osob, které mají majetkové podíly ve velkých českých provozovatelích vodovodů a kanalizací, jsou samozřejmě čistě ziskové. Na tom by nebylo nic zlého, pokud by náklady provozovatelů, které jsou následně promítány do kalkulací, ať jde o výrobní náklady, nebo o náklady spadající do kapitoly správní režie, provozovatelé často neměli snahu navyšovat nákupem předražených nebo nepotřebných externích dodávek či služeb od de iure či de facto spřízněných osob, zejm. odborné poradenství nebo licence k užívání ochranné známky apod., poskytované ze strany zahraničních společníků (akcionářů). Tímto způsobem jsou uměle zvyšovány provozovatelovy náklady čili o tyto náklady jsou také zvyšovány ceny pro odběratele, ať jím je vlastník rodinného domu, nebo továrny. Finanční a cenové kontroly, které tyto praktiky mohou postihnout, nejsou a ani nemohou být dostatečně časté a plošné, tedy šance na to, že k postihu takového konání nakonec nedojde, je relativně vysoká.

Nadto je třeba vzít v potaz, že odborné zázemí municipálních vlastníků vodovodů a kanalizací je často velmi slabé, koneckonců i proto si na provozování sjednávají externího provozovatele, čemuž odpovídá i jakost vymezení vzájemných práv a povinností v provozovatelské smlouvě, např. otázky standardů plnění ze strany provozovatele (požadavky best practice), a hlavně všelijaká dělba rizik plynoucích z provozování. Ne vždy se dá spolehnout na poradce organizující výběrové řízení, neboť ti často rozumí hlavně problematice soutěžení a mnohem méně pak samotnému provozování.

Reakcí na nebezpečí cenových excesů, nekvalitní vymezení práv a povinností vlastníků a distribuci rizik se stala tzv. vzorová smluvní ujednání z dílny Operačního programu životního prostředí. Jejich hlavním pozitivem je logické upravení pravidel pro změnu jednotlivých položek kalkulace ceny pro vodné a stočné v dalších letech provozování. Vzorová smluvní ujednání jsou velmi podrobná, a zejm. pro menší obce řada takovýchto ustanovení není příliš vhodná k použití, neboť by mnohdy vytvářela papír pro papír.

Z těchto důvodů nelze přehlédnout trend ze strany lokálních vlastníků přecházet na smlouvy kratšího trvání, a tím tlačit na snižování nákladů, popř. rovnou odcházet od velkých provozovatelů směrem k menším, nabízejícím nižší ceny, ba dokonce přejít k provozování vlastními silami, popř. k založení vlastní provozovatelské společnosti. Nic není černobílé, i tyto cesty mají svá úskalí, neboť krátkodobé provozování může vést k zanedbávání péče o vodovody a kanalizace a enormní tlak na nižší cenu může vést k podfinancování jejich obnovy, a tedy k jejich postupnému zastarávání a chátrání. Nadto provozování obcí či obecní provozovatelskou společností z dlouhodobého hlediska přináší riziko postupného poklesu efektivity, a to jak z důvodu nedostatku soutěže s jinými uchazeči o provozování, tak i z důvodu neuvážených politických zásahů včetně dosazování nekompetentních politických vysloužilců do manažerských pozic.

Přitom společným smyslem provozování v té či oné formě je, aby si vodovody a kanalizace v dlouhodobém horizontu vydělaly samy na sebe, na svou obnovu, tím, co se vybere od jejich uživatelů. Společným zájmem všech uživatelů je, aby ekonomická soběstačnost provozování byla udržitelná trvale, a to za co možná dobrou cenu. Proto ať se vlastník vodovodů a kanalizací vydá do provozování svými silami či externí cestou, vždy je vysoce žádoucí podrobit dosahovanou cenu periodickému testu trhu, tedy soutěži ceny stávajícího modelu provozování s nabídkami jiných uchazečů o provozování.

Ceny pro vodné a stočné jsou již dlouhou řadu let předmětem věcného usměrňování ze strany Ministerstva financí čili jsou stanovena pravidla, které druhy nákladů souvisí s provozováním a které nikoliv, tedy které lze promítnout do kalkulace ceny a v jaké výši a které nikoliv. Dosavadní věcné usměrňování ceny pro vodné a stočné bylo přede dvěma lety obohaceno o pravidla výpočtu přiměřeného zisku a výpočtu přiměřeného pachtovného. Do cenové regulace promlouvá též koncept tzv. sociálně únosné ceny pro vodné a stočné coby limitní ceny pro vodné a stočné u vodovodů a kanalizací, jejichž výstavba či technické zhodnocení byly podpořeny z Operačního programu Životního prostředí.

Regulace cen v českém vodárenství se možná dočká změny v podobě zavedení nezávislé regulační instituce. Tento cíl zakotvila vláda České republiky do svého Programového prohlášení ze dne 12. února 2014, po usnesení vlády České republiky ze dne 4. června 2014 č. 417 ke Koncepčnímu řešení regulace cen ve vodárenství je rozpracovávána varianta včlenění této regulace pod křídla Energetického regulačního úřadu. Uvedený koncept představuje centralizaci regulace cen v oblasti vodovodů a kanalizací. Předkladatelé si od něj slibují oddělení cenotvorby od přímého politického vlivu, jehož důsledkem může být i nedostatek finančních prostředků nutných k obnově zastaralé infrastruktury. Opatření mají přispět k zajištění dlouhodobé udržitelnosti vodohospodářské infrastruktury v České republice, čímž by měla být minimalizována potřeba dotací ze státního či unijního rozpočtu. Tolik ke žhavé přítomnosti.

Z vodárenské historie

Vodárenství však bylo veřejnou věcí od pradávna, připomeňme stavbu římských akvaduktů, kašen ve středověkých městech, rozvody vody do panských a měšťanských domů atp. Zdá se, že historie se dávno již jen opakuje, jak vyplývá z pojednání Jaromíra Čelakovského Právo obce Pražské k řece Vltavě (Praha: nákladem vlastním, 1882), které rozebírá historii a současnost soukromých práv města Prahy k řece Vltavě za účelem zdárného rozřešení otázky zásobování hlavního města zdravou vodou.

Ve středověku řeka Vltava byla předmětem vlastnického práva kromě vody v ní tekoucí, nicméně její přivlastňování vlastníkem bylo svobodné: „Správa obecní (…) upotřebovala hnací síly vodní k zřízení obecních mlýnů, vodáren, papíren (…)“ Dozvídáme se také, že „… o vlastnictví k tekoucí vodě může se jenom potud mluviti, pokud část její je určitě oddělena a fysické moci podrobitelná; nesrovnává se oprávněnost jednotlivce k výlučnému užívání veřejné vody více s našimi potřebami časovými a ohledy veřejnými, neboť tekoucí voda jest nevyhnutelnou životní potřebou obecenstva a její důležitost (…) vylučuje její monopolisování v rukou soukromníka“.

Ve vodním zákonu (zákon č. 93/1869 ř. z., jenž se týče ustanovení o právě vodním, vyhražených zákonodárství říšskému) bylo poprvé uzákoněno obecné a zvláštní užívání veřejných vod, přičemž k zvláštnímu užívání nesměli úřadové političtí přenechávat tolik vody, aby „obcím a osadám mohlo se nedostávati vody, když vzejde oheň, nebo když jí obyvatelé potřebují v domácím hospodářství“ (§ 20).

Pražské vodárenství je záležitostí velmi prastarou, první „vyhoření věže vodné ode dna“ je zmíněno již v r. 1431. Prapředek plánovací smlouvy podle dnešního stavebního zákona vznikl dne 26. května 1629 mezi Jeho Milostí vévodou frýdlandským Albrechtem z Valdštýna a purkmistrem a raddou Menšího Města Pražského; touto smlouvou Albrecht přislíbil dát 1 800 zlatých rýnských „obci ku pomoci na postavení nového stroje ve vodárně, aby od mlejnův obecních z vodárny do domu Jeho Milosti vnově vystavěného voda stále a bez nedostatku v létě i v zimě jíti mohla“.

Koncem 18. století se v celé Praze zavedla jednotná cena za dodávku vody (vodní činže čili vodné) a byly ustanoveny zvláštní poplatky za nové zavádění vody do domů s tím, že „náklad na soukromé odtrubí, pro přítok vody potřebné, jakož i správku dláždění s kladením takového potrubí spojenou musí odběratel sám arci zapraviti“.

Rovněž tak spory o přístup k vodovodům jsou staletou záležitostí. Rozhodnutí vídeňského Nejvyššího soudu č. 8137 z r. 1861 stanovilo, že „obec Pražská byla ve faktickém držení práva vésti troubu vodní zahradním pozemkem žalobníkovým, a měl tedy i právo tuto troubu, která během času se porouchala, vrchním vodákem městským Františkem Kidlasem dáti opět opraviti (…) František Kidlas vyhrabanou zem dal zase zasypati a opět v předešlý stav uvésti. Poněvadž trouby vodní jsou vlastnictvím obecním, tedy jest tato obec také v držení práva užívati těchto trub za jich účelem k vedení vody…“.

Zemský vodní zákon (zákon č. 71 čes. z. z. ze dne 28. srpna 1870) stanovil pravomoc vodoprávního úřadu svým rozhodnutím nahradit souhlas vlastníka pozemku k uložení vodovodu v pozemku, šlo tedy o nucenou služebnost vodovodu (zřízenou rozhodnutím, § 28). Přeložky vodovodů byly možné bez souhlasu vlastníka vodovodu (§ 49). V osnově prvorepublikového vodního zákona byla navržena pravomoc vodoprávního úřadu rozhodnout o povinnosti připojit se na vodovod a zrušit dosavadní zdroje vody s výjimkou studní se zdravotně nezávadnou vodou (§ 81). Vidíme tedy, že právo oboru vodovodů a kanalizací v dobách dávno minulých bylo vůči pozemkovému vlastnictví méně útlocitné než dnes.

Vodovody a kanalizace byly též předmětem dvoustranných mezinárodních dohod. V r. 1921 byla sjednána smlouva o hranicích s Rakouskem, kde se řešila otázka práva vybudování vodojemu a přívodního vodovodního řadu pro Břeclav na rakouském území v lese hned za hranicí. Pro případ hrozící válečné zápletky měla československá branná moc právo toto lesní území preventivně obsadit. V r. 1931 byla sjednána smlouva s Polskem o užívání městských objektů města Těšín. Těšín měl zdroje vody na české straně a vodojem na polské, smlouva mj. stanovila povinnost české strany dodávat vodu do polské části a proti tomu dávala české straně právo na 2/5 vody z vodojemu.

K zákonu o vodovodech a kanalizacích

Zákon č. 274/2001 Sb., o vodovodech a kanalizacích je specifický tím, že se jedná o směsici veřejnoprávních a soukromoprávních norem. Veřejnoprávní normy jsou z převážné většiny kogentní, tj. nelze se od nich smluvně odchýlit. Soukromoprávní normy jsou naopak typické tím, že z převážné většiny jsou normami dispozitivními, tedy smluvní modifikace zákonného režimu je v tu chvíli možná. Rozlišování mezi kogentní a dispozitivní povahou jednotlivých ustanovení zákona je nezbytné pro určení, zda je možné konkrétní právní normu smluvně změnit. Mantinelem je přitom samozřejmě ochrana slabší smluvní strany, spotřebitelské právo apod.

Zákon o vodovodech a kanalizacích je dále specifický tím, že v mnohém je kvalita jeho textu ne příliš vysoká, takže namísto návodu na řešení právních problémů působí někdy spíše opačně. Typickou ukázkou je rozlišování mezi odpadními a srážkovými vodami v § 1 odst. 4 písm. b), ačkoliv další ustanovení zákona až na výjimky hovoří pouze o odpadních vodách. Tedy zákon např. rozeznává smlouvu o odvádění odpadní vody, nicméně na srážkové vody zapomněl a dohání to až tím, že v této smlouvě musí být i výpočet objemu odváděných srážkových vod (viz § 8 odst. 17 a § 19 odst. 6), nicméně tím odběrateli přesto nevzniká právo na to, aby provozovatel kanalizace od něj srážkové vody přebíral. Dále pak se nejedná o přestupek či správní delikt nedovoleného vypouštění odpadních vod, je-li měřidlo jejich objemu šizeno tím, že srážkové vody jsou do kanalizační přípojky vypouštěny až za měřidlem, neboť v tu chvíli se nic nemění na tom, jaký objem odpadních vod měřidlo měří [§ 10 odst. 2 písm. c)]. Zákon sice poslední novelizací upravil praxí tolik požadovanou možnost omezit užívání vodovodu v případě hrozícího nedostatku zdrojů vody, avšak zapomněl na hrozbu sankcí. Opatření obecné povahy vydané podle § 15 odst. 4 až 6 se tedy stane spíše morálním apelem než vymahatelným nástrojem nouzové regulace odběru vody. Jediným možným řešením je sjednání povinnosti dodržet takové opatření v odběratelské smlouvě. Principiálně je to však špatně, protože veřejnoprávní povinnost by neměla mít svou sankci v oboru soukromého práva (ne s každým uživatelem vodovodu lze uzavřít smlouvu).

Takovýchto nedostatků bychom v zákoně mohli najít více. Některé je možné vyřešit pečlivější smluvní úpravou, jiné však nikoliv. Zákon se však stává v některých momentech velmi náročnou právní disciplínou, což je uživatelsky ne příliš přívětivé.

SLOVO AUTORA

V níže předkládaném komentáři jsem si vytkl za cíl podat výklad jednotlivých ustanovení zákona o vodovodech a kanalizacích v kontextu dalších právních předpisů, zejména pak nového občanského zákoníku, stavebního zákona a vodního zákona. Komentář jsem psal s přihlédnutím k obsahu nejnovější judikatury Nejvyššího soudu, Nejvyššího správního soudu a Ústavního soudu a dále též s reflexí výkladů Ministerstva zemědělství a několika monografií a časopiseckých článků.

Předsevzal jsem si problematiku vykládat způsobem co možná objektivním a nestranným, bez zřetele k možným zájmům a přáním vlastníků, provozovatelů či odběratelů, využívaje zkušeností, které jsem v oboru dříve nabyl jako zaměstnanec vodárenské společnosti a nyní jako nezávislý analytik, konzultant a lektor. Obor práva vodovodů a kanalizací, jak konstatuji v úvodu, je oborem průřezovým napříč snad všemi disciplínami práva veřejného a práva soukromého. Kromě toho má samozřejmě četné návaznosti na technické a ekonomické obory. Doznávám obavu, že toto všechno obsáhnout, natožpak na špičkové úrovni, není v mých silách, pročež čtenáře prosím, aby komentář četl a používal s vědomím rizika nechtěných nedopatření a omylů z mé strany. Přivítám proto jakékoliv připomínky, výtky a náměty na opravy či doplnění.

Rád bych touto cestou také poděkoval Ing. Pavlu Peroutkovi za podněty, kterými mne obdařoval, a také mým blízkým za trpělivost, s níž snášeli čas věnovaný psaní místo jim.

V Českých Budějovicích dne 10. června 2014, Pavel Rubeš

Table of Contents

SEZNAM POUŽITÝCH ZKRATEK

SEZNAM SOUVISEJÍCÍCH PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI

PŘEDMLUVA

SLOVO AUTORA

ČÁST PRVNÍ Vodovody a kanalizace pro veřejnou potřebu

Hlava I Obecná ustanovení

Hlava II Provozování vodovodů a kanalizací

Hlava III Obecné technické požadavky na výstavbu vodovodů a kanalizací a na jakost vody

Hlava IV Dodávky, měření a ceny

Hlava V Krizová situace a veřejná služba

Hlava VI Ochrana vodovodních řadů a kanalizačních stok

Hlava VII Působnost orgánů veřejné správy

Hlava VIII Sankce

Hlava IX Ochrana odběratele, dozor, technický a ekonomický audit

Hlava X Ustanovení společná, přechodná a závěrečná

ČÁST DRUHÁ Změna živnostenského zákona

ČÁST TŘETÍ Změna zákona o přestupcích

ČÁST ČTVRTÁ Změna zákona o ochraně veřejného zdraví

ČÁST PÁTÁ zrušena

ČÁST ŠESTÁ Změna zákona o působnosti orgánů České republiky ve věcech převodů vlastnictví státu k některým věcem na jiné právnické nebo fyzické osoby

ČÁST SEDMÁ Změna zákona o místních poplatcích

ČÁST OSMÁ Účinnost