Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Macbeth (ukážka)

William Shakespeare

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2015 Petit Press

Copyright ePub version © 2015 iAdverti

Copyright © 2015 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Nina Dvorská, Katarína Tínesová, Monika Kralovičová, Darina Kotlárová

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0080-3

Pôvodná publikácia

William Shakespeare. Macbeth. Ústredie slovenských ochotníckych divadiel. Turčiansky Sv. Martin 1933. 104 s. Vladimír Roy preložil.

Bibliografické poznámky

William Shakespeare: Macbeth

Tragédia v 5 dejstvách

Preložil Vladimír Roy.

Vydáva Ústredie slovenských ochotníckych divadiel.

Nákladom Matice slovenskej v Turčianskom Sv. Martine.

Nová kníhtlačiareň v Turčianskom Sv. Martine

1933

Divadelná knižnica 13

Osoby

DUNCAN — kráľ škótsky

MALCOLM, DONALBAIN — jeho synovia

MACBETH, BANQUO — kráľovskí vojvodcovia

MACDUFF, LENNOX, ROSS, MENTEITH, ANGUS, CAITHNESS — škótski šľachtici

FLEANCE — Banquov syn

SIWARD — Earl z Northumberlandu, vojvodca anglického vojska

MLADÝ SIWARD — jeho syn

SAYTON — dôjstojník z Macbethovej družiny

CHLAPEC — syn Macduffov

ANGLICKÝ LEKÁR

ŠKÓTSKY LEKÁR

STOTNÍK

VRÁTNIK

STAREC

LADY MACBETHOVÁ

LADY MACDUFFOVÁ

DVORNÁ DÁMA Lady Macbethovej

LORDOVIA, ŠĽACHTICI, DÔSTOJNÍCI, VOJACI, VRAHOVIA, DVORANI a POSLOVIA

TRI STRIGY

ZJAVENIA

Dejište: Škótsko, Anglicko

Dejstvo I.

Scéna 1.

Pustina. Hrom a blesk. Vstúpia tri strigy.

PRVÁ STRIGA:

Kde sa vidíme my zas,

snáď hrom, dážď, blesky spoja nás?

DRUHÁ STRIGA:

Až ryk bojov zrie svoj skon,

zvíťazí ktos’ napokon.

TRETIA STRIGA:

Skôr než stíchne dneška shon.

PRVÁ STRIGA:

Tak, kde dnes?

DRUHÁ STRIGA:

Tam, kde vres.

TRETIA STRIGA:

Stretne nás tam Macbeth.

PRVÁ STRIGA:

Idem Šedomúr.

DRUHÁ STRIGA:

Ropúch zve.

TRETIA STRIGA:

Zaraz.

VŠETKY:

Jas je mrak a mrak je jas,

mokraď, hmla, nes v šíru diaľku nás.

(Zmiznú.)

Scéna 2.

Tábor pri Forres. Ryk boja vonku. Vstúpi Duncan, Malcolm, Donalbain, Lennox s družinou. Stretnú sa s raneným stotníkom.

DUNCAN:

Kto je ten mužský, čo tak krváca,

o povstaní snáď mohol by nám riecť

chýr najnovší.

MALCOLM:

To stotník, rúbal sa

tak chrabre za mňa, by ma zachránil

pred zajatím. Hoj, vitaj, hrdina!

Rec kráľovi, že komu kynul zdar,

keďs’ odchodil.

STOTNÍK:

Boj bol na vážkach, sťa

keď dvaja plavci v tesnom objatí

vzduch lapajú. Macdonald, rebel hrozný,

čo nezná ľútosť — lebo z prírody

len mnohonásobné zlo na ňom ľpie —

mal posilu od Gallowglasov, Kernov,

z ostrovov západných; i Šťastena,

súc naklonená jeho kliatej vzbure,

sťa neviestka sa vzdorne chovala,

však nadarmo: bo Macbeth, bohatier,

čo právom zve sa tak, ňou povrhol,

a mečom, ktorý krvou dymil sa,

jak milec smelosti sa presekal

až pred tvár otroka;

ni ruku nepodal na rozlúčku,

lež od pupka ho preťal až po tvár.

DUNCAN:

Ó, chrabrý bratanec! Ctný hrdina!

STOTNÍK:

Jak od východu, ním plá slnca žiar,

sa búrka s bleskmi na loď oborí,

tak tam, zkiaď my sme techu čakali,

des vyviera. Čuj, kráľu Škótov, čuj!

V tej chvíli, právo keď so smelosťou

tých bystrých Kernov hnalo k úteku,

kráľ Norov zrazu, prospech vytušiac,

podnikol útok zbraňou kalenou

a s čerstvým vojskom.

DUNCAN:

Či v tom našich vodcov

strach nejal, Macbetha a Banqua?

STOTNÍK:

Hej,

sťa orol keď sa vrabca, lev zajaca

zľakne. By pravdu vravel, zúrili,

jak delá dvojnásobne nabité:

dva razy dvojmo padal nepriateľ.

Či v parách rán sa chceli vykúpať,

či sláviť azda novú Golgatu,

to neviem už. —

Však mdliem a rany kričia o pomoc.

DUNCAN:

Česť slovám, ranám tvojim náleží,

sú zdobou. Zavolajte lekára.

(Stotník odíde, odprevádzaný vojakmi. Vstúpi Ross.)

Kto tu?

MALCOLM:

To statočný thén Ross.

LENNOX:

Ký spech

mu hľadí z očú! Budí dojem, sťa

by zvláštnu niesol zvesť.

ROSS:

Kráľ, zdravý buď!

DUNCAN:

Môj vzácny thén, odkiaľ?

ROSS:

Z Fifu, kráľ môj,

kde norskej vlajky k nebu šľahá lem,

voj chladiac vánkom. Sám tu norský kráľ

s nesmiernym zástupom,

podporovaný zradcom vierolomným —

tým thénom z Cawdoru — zlý začal boj.

Lež, ženích Bellonin sa v pancieri

naň vrhol, rovný sťa na rovného,

meč proti meču, sila proti vzbure,

až sklonil jeho väz. A víťazstvo

sme v pokon získali.

DUNCAN:

Ó, šťastná zvesť!

ROSS:

O pokoj prosí Sweno, norský kráľ;

my mŕtvych hrobiť nedali mu prv,

až desaťtisíc toliarov nám složil

na výspe Kolumbána svätého.

DUNCAN:

Thén z Cawdoru už nebude nás mámiť.

Smrť stihne ho. To odkazujem ja.

Nech miesto neho thénom Macbeth je.

ROSS:

Dám vykonať to vraz,

čo stratil on, ctný Macbeth získal zas.

(Odídu.)

Scéna 3.

Planina. Hrmí. Vstúpia tri strigy.

PRVÁ STRIGA:

Kde si bola, sestra?

DRUHÁ STRIGA:

Svine som klala.

TRETIA SESTRA:

Kde ty, sestra?

PRVÁ STRIGA:

Choť plavcova má v lone gaštany,

kde mláska, tam len mláska. Vravím: „Daj!“

„Preč, bosorka!“ bachraňa zakričí.

Do Aleppa šiel jej muž, kapitán hen „Tygra“,

chcem ja na site plávať ta,

tak ako potkan bez chvosta,

ja chcem, ja chcem a chcem.

DRUHÁ STRIGA:

Vetra van ti dám.

PRVÁ STRIGA:

Viem, to nie klam.

TRETIA STRIGA:

A ja zas druhý.

PRVÁ STRIGA:

Ostatné, tie mám za druhy,

Každý prístav zná môj van,

každý kút, čo tríma plán

mapy námornej.

Na triesku ho vysuším,

v každom sne ho vyruším,

nocou a či dňom,

umorím ho v tom.

Deväť nedieľ deväť ráz,

nech ho trápi hrúzy mráz,

nestroskoce jeho loď,

pocíti však vzteky vôd.

Pozri, čo mám.

DRUHÁ STRIGA:

Ukáž, ukáž!

PRVÁ STRIGA:

Z lodivoda palec mám,

keď šiel domov, zhynul priam.

(Počuť bubon.)

TRETIA STRIGA:

Čuj bubna hles,

ide Macbeth.

VŠETKY:

Sestrice, veštice, chyťme sa,

na suchu, na mori krúťme sa,

čarovné robme kolesá.

Trikrát ty a trikrát ja,

trikrát ty zas, deväť dá.

Dosť, už navili sme čar.

(Vstúpi Macbeth a Banquo.)

MACBETH:

Ó, bol to krásny, hoc i mrzký deň.

BANQUO:

Jak ďaleko je Forres? Čo sú to

za vycivené stvory v krojoch divných,

nezdajú sa byť bytnosťami zeme,

hoc na nej sú. Ste živé? Otázku

dať možno vám? Mňa, zdá sa, chápete,

bo vyziably na ret si každá z vás

prst kladie drsný. Myslel by, ste ženské,

však brady vaše bránia veriť mi,

že to je tak.

MACBETH:

Čím ste, ak možno, vravte.

PRVÁ STRIGA:

Zdar, Macbeth! Zdar ti, théne z Glamisu!

DRUHÁ STRIGA:

Zdar, Macbeth! Zdar ti, čo raz budeš kráľom.

BANQUO:

Čo ti je, pane? Ako bys’ sa bál

slov znejúcich tak vábne.

(Strigám.)

Pre Boha,

ste prízrakmi, či naozaj ste tým,

čím byť sa zdáte? Vznešený môj priateľ,

z úst vašich počul pozdrav dnešnej slávy,

sľub väčších ctí, ba nádej kráľovskú.

Je bez seba, a ku mne nevravíte.

Ak je vám možno v siatbu času zrieť

a semä znať, naň očakáva vzrast,

tiež so mnou vravte, ktorý nemám strachu

pred hnevom, a o priazeň nestojím.

PRVÁ STRIGA:

Zdar!

DRUHÁ STRIGA:

Zdar!

TRETIA STRIGA:

Zdar!

PRVÁ STRIGA:

Menší než Macbeth a väčší!

DRUHÁ STRIGA:

Nie šťastný tak a preca šťastnejší.

TRETIA STRIGA:

Hoc kráľom nebudeš, však kráľov splodíš.

Tak sláva vám, Macbeth a Banquo.

PRVÁ STRIGA:

Banquo a Macbeth. Sláva!

MACBETH:

Viac vravte! Nejasné vy veštice,

Po Sinelovi, viem, thén z Glamisu

som ja; lež z Cawdoru? Veď Cawdor je

na žive, v šťastí. Ja a kráľom byť —

v to veriť nehodno ver’ naozaj,

sťa v to, že Cawdor som. Nuž, povedzte,

tú vedomosť vy zkade beriete?

Nač rušíte nás veštca pozdravom

na tejto pláni? Vravte, kážem vám.

(Strigy zmiznú.)

BANQUO:

Zem bubliny má, ako voda, tieto

sú z nich. Kam podely sa?

MACBETH:

Do vzduchu,

čo telesným sa zdalo, ako dych

vpil vietor. Kiež by boly ostaly!

BANQUO:

A bolo tu to, o čom vravíme?

Či márnivé sme jedli korienky,

čo rozum ľudský pomútia?

MACBETH:

Potomci tvoji budú kráľmi.

BANQUO:

Kráľ ty!

MACBETH:

A tuším thénom z Cawdoru tiež — nie?

BANQUO:

Tak znelo to, doslovne tak. Kto tu?

(Vstúpi Ross a Angus.)

ROSS:

Kráľ s potešením prijal, Macbeth náš,

zvesť tvojho víťazstva. A čítajúc,

jak chrabre sám si s povstalcom sa bil,

svoj úžas tlmil v závod s pochvalou,

čo vzdať chce tebe. A tak v nemote,

keď skúmal prínes, deň čo hromadil,

zas teba v radoch smelých Norov zrel,

že nebál si sa smrti príšery,

čo sám si tvoril. Ako kamenec

zvesť letela za zvesťou, chválu vždy

len tvoju veľadiac, jak v obrane

kráľovstva vynikol si.

ANGUS:

Poslal nás

náš veľký kráľ, vďak vrúci tebe vzdať,

pred jeho tvár ťa uviesť, ale nie

ťa odmeniť.

ROSS:

Kráľ poveril ma, by ťa cawdorským

zval thénom, budúcich poct závdavok

viď v tom; tak zdar ti, théne z Cawdoru,

veď už si ním.

BANQUO (bokom):

Čo! Vraví diabol pravdu?

MACBETH:

Cawdorský žije; nač ma odievať

v háv cudzí?

ANGUS:

Ten, čo thénom bol, je síc

pri živote, no, v výrok smrti už

naň dolieha. Či s Nórmi spojil sa,

či tajne povstalcom šiel po ruke,

či s obidvoma proti vlasti kul,

neviem, však velezrady dôkazy

i doznanie, že v spiknutí mal podiel,

ho svrhly.

MACBETH (pre seba):

Glamis, i thén z Cawdoru!

To najväčšie len príde.

(Rossovi a Angusovi.)

Vďaka vám!

(Banquovi.)

Nedúfaš, deti tvoje kraľovať

že budú raz, jak veštily ti tie,

ich sľub mňa Cawdorom zval.

BANQUO:

Napokon,

ťa schváti túžby vznet za korunou,

bo Cawdorom už si. Radš’ neveriť

tým poslom tmy, hoc pravdu rieknu nám,

by zlákajúc nás pocty vnadidlom,

nás zradiť mohly v hĺbkach dôsledkov.

Na slovo, bratanci.

MACBETH (bokom):

Právd dvoje čul

som vyriecť, úvodom sťa nádherným

pred dejstvom kráľovským. — Vďak, pánovia!

(Bokom.)

To pokušenie nadprirodzené,

byť nemôže, ni dobré. Ak je zlé,

sľub načo by mi skytal úspechu —

hneď vernou pravdou? Cawdorský som thén!

Keď dobré? Prečo svádza vnuknutie,

čo hrúzy predstavou mi ježí vlas,

až srdce zasa neprirodzene

mi trieska do rebár? — Des prítomný

môž skôr zniesť, ako hrúzy preludy.

A myšlienka, v nej vražda dosiaľ je

len tôňou, sužuje ma natoľko,

že jadro bytia dusí predstava,

a nie je nič, len to, čo nie je.

BANQUO (Rossovi a Angusovi):

Sníva.

MACBETH (bokom):

Ak mám byť kráľom, osud korunu

nech dá mi sám, bez môjho prispenia.

BANQUO:

Tie nové pocty zdajú sa mu byť,

sťa neobvyklý háv, čo nosením

len priľahne.

MACBETH:

Hocičo už čaká nás,

deň, hodina to všetko smieri raz.

BANQUO:

Čuj, vzácny Macbeth, čakáme ťa.

MACBETH:

Ah, prepáčte. Môj modzog ustatý

v sieti vecí zabudnutých už.

Česť danú mi ja v pamäť vpísal som,

by vždy ju čítať smel. — Ku kráľovi!

(Banqovi.)

Premýšľaj o tom, čo sa stalo dnes,

v príhodnej chvíli ešte úprimne

raz uvážime všetko.

BANQUO:

Ochotne.

MACBETH:

Tak dosť už, poďme, priatelia.

(Odídu.)

Table of Contents

Title Page

Pôvodná publikácia

Osoby

Dejstvo I.

Scéna 1.

Scéna 2.

Scéna 3.

Scéna 4.

Scéna 5.

Scéna 6.

Scéna 7.

Dejstvo II.

Dejstvo III.

Dejstvo IV.

Dejstvo V.