Top 10 zajímavostí

Dům Anny Frankové Navštivte místo, kde si Anna psala svůj neobyčejný deník

Dam Toto náměstí je symbolickým srdcem města a najdete zde i nádhernou budovu Koninklijk Paleis

Oude Kerk Nejstarší kostel ve městě pochází z počátku 13. století

Begijnhof Klid a mír pitoreskního nádvoří, proslulého svou osobitou architekturou

Plavba po kanálech Pohodlný způsob, jak si prohlédnout památky města

Květinový trh Celoroční „výstava“ barevných květů

Rijksmuseum Slavné muzeum umění a dějin – otevřené po 10 letech rekonstrukcí – vypadá lépe než kdykoli předtím

Hortus Botanicus Botanická zahrada v okrsku Plantage district se pyšní více než 4000 druhy rostlin

Centrum vědy NEMO Dotkněte se nejmodernějších vědeckých objevů a technologií v tomto zajímavém muzeu ve tvaru lodi

Muzeum van Gogha Sbírka stovek prací známého umělce a bouřliváka

Ideální den v Amterdamu

9.00 Snídaně

Neuspěchaná snídaně nad ranními novinami v kavárně Café Luxembourg (na adrese Spuistraat 24) by mohla na začátku dne přijít vhod.

10.00 Begijnhof

Přes náměstí Spui dojdete na nádvoří se zahradou, která patří ke středověkému komplexu domů zvaných hofje. V areálu kdysi žily zbožné osamělé ženy, tzv. beguines, které se věnovaly náboženským povinnostem a charitě.

11.00 Leidseplein

Tramvaj č. 1, 2 nebo 5 vás doveze na náměstí Leidseplein. Zastavte se tu na kávu v podniku Café Américain (interiér je směsí stylů secese a art deco).

12.00 Vondelpark

Pokračujte na jihozápad do pěkného parku s „hipísáckou“ historií. Mezi stromy se najde obvykle dost místa pro únik z ruchu velkoměsta.

13.00 Oběd

Okolo Vondelparku jsou tři kavárny s venkovními terasami a výhledem do zeleně, ale pokud chcete pořádný oběd, následujte uměnímilovné davy do některé z nových muzejních restaurací na náměstí Museumplein – do podniku Stedelijk Restaurant v nové elegantní přístavbě stejnojmenného muzea nebo do Rijksmuseum Café v novém atriu. (Ani v jednom případě neplatíte vstupné.)

14.00 Muzea

Vyberte si mezi krásně opraveným areálem Rijksmuseum (s expozicí významných památek holandského „zlatého věku“), Muzeem van Gogha (s největší světovou sbírkou umělcových obrazů) či zrenovovaným muzeem Stedelijk (zasvěceno modernímu umění a designu).

16.00 Het IJ

Tramvají číslo 2 nebo 5 se z Museumplein dostanete k Centrálnímu nádraží. Potom se vydejte k přístavišti trajektů, nacházejícím se za nádražím. Naloďte se na bezplatný trajekt Buiksloterwegveer a po 5 minutách plavby se ocitnete v městské části Amsterdam-Noord. Přístavu dominuje kromě výškové budovy firmy Shell budova EYE Film Institute s pěkným výhledem z prosklené kavárny.

18.00 Dům Anny Frankové

Tramvají č. 13 nebo 17 jeďte z Centrálního nádraží na zastávku Westermarkt. Čekací doba na prohlídku domu Anny Frankové bývá večer kratší. Máte-li čas pouze na letmou návštěvu, soustřeďte se zejména na tajné místnosti, v nichž se mladá pisatelka deníku s rodinou a známými několik let ukrývala před nacisty.

20.00 Večeře

Nezapomenutelným zážitkem může být večeře v podniku De Prins (tel.: 020-624 9382) na protějším nábřeží kanálu Prinsengracht, nebo v indonéské restauraci Kantjil de Tijger, na Spui 291. Na něco k pití si zajděte do bruin café Hoppe na náměstí Spui18–20.

Úvod

Na světě není jiné takové město, jako je Amsterdam. Je to město superlativů, ve kterém najdete více kanálů než v Benátkách a více mostů než v Paříži. Zároveň je to jedno z nejhezčích měst v Evropě. Má přes 50 muzeí – ta vystavují všechno možné, od děl světoznámých výtvarníků až po historii pěstování marihuany – a nasytí zvědavost i opravdových kulturních nadšenců; 7000 budov pocházejících ze 16., 17. a 18. století odráží barvitou minulost města, které mezitím plynule přešlo do století jedenadvacátého. Budovy a stavby jsou však pouze částí toho, co může Amsterdam nabídnout. Současná kultura města je živá a pulzující – rozhodně neustrnula někde v minulosti. Jeho obyvatelé jsou liberální a pohodoví, ale současně cílevědomí a pragmatičtí.

Vodní svět

V Amsterdamu existuje více než 1200 mostů, které se klenou zhruba nad stovkou kanálů; celková délka mostů je přes 100 kilometrů.

Hlavní atrakcí města zůstávají přesto jeho historické budovy. Řady vysokých a úzkých domů se zdobenými štíty stojí na březích malebných kanálů, občas lemovaných alejemi stromů. Nad kanály se klenou obloukovité mosty a kolem domů vedou starobylé dlážděné chodníky, které se zřejmě za posledních 400 let příliš nezměnily – zůstávají prakticky stejné, jako když po nich chodil malíř Rembrandt nebo objevitel Abel Tasman, po němž byla pojmenována Tasmánie.

Vysoké městské domy

Amsterdam leží v západní nizozemské provincii Holland blízko pobřeží Severního moře. Jeho velikost je taková, že se dá vcelku pohodlně projít pěšky, a navíc jsou ulice na březích kanálů natolik úzké, že zde nehrozí „nebezpečí“, že kolem největších pamětihodností jenom „profrčíte“ ve vyhlídkovém autobuse. Pokud Amsterdam projdete pěšky, můžete například zakusit příjemné letní slunce nebo zimní chladný vánek. Při plavbě po kanálech můžete obdivovat architekturu z jiného úhlu a mít přitom pocit, jako byste odplouvali pryč od ruchu moderního světa.

Ve zdejších muzeích by se dalo vydržet celé týdny. Ve městě jsou k vidění sbírky umění, historické domy či pomníky různým hrdinům i hrdinkám. Pokud jde o kulturní život, každý večer se koná na 40 koncertů či divadelních představení; sídlí zde Nizozemská opera, Národní balet i Královský koncertní orchestr, kromě toho celá řada dalších hudebních či divadelních scén, jakož i revue a taneční show. Amsterdam je také domovem jedné z nejdynamičtěji se rozvíjejících klubových scén v Evropě.

Živé město

Přestože fasády budov doslova dýchají minulostí, interiéry nikoli – v historických kulisách dnes prosperují kreativní průmyslová odvětví a recyklační centra. Není to ale žádné „město duchů“, naopak je velmi moderní a živé. Ve starých domech se pořád bydlí a ulice jsou plné pekáren, lahůdkářství a vinoték, kde se lidé zastavují navečer po cestě z práce koupit něco k večeři. Všechno to zapadá do fascinujícího rozporu, s nímž se zde setkáváte na každém kroku: město hrdě míří do budoucnosti a přitom se pevně drží své minulosti.

Často fotografovaný Magere Brug přes řeku Amstel

Historické centrum Amsterdamu se příliš nezměnilo, a to zejména díky zájmu veřejnosti. V posledních dekádách 20. století (podobně jako i v jiných městech) měli developeři zálusk na zajímavé lokality. Zajímali se především o staré domy kolem kanálů, chtěli je zbourat a na jejich místě postavit nové, moderní budovy. Nezajímavé stavby, např. skladiště ve starých docích, byly ponechány napospas zubu času a přírodním živlům. Avšak někteří obyvatelé Amsterdamu měli jiné plány: vyšli do ulic, aby bojovali za svoje město, zabarikádovali vstupy do historických domů a obsadili opuštěné budovy v docích.

Barevný hausbót

To je pro lidi z Amsterdamu typické – něco podobného se totiž nestalo poprvé; místní lidé jsou vždy ochotni povstat pro to, čemu věří. Když byli v 16. století pronásledováni protestanti ze všech možných zemí Evropy, hledali mnozí z nich útočiště právě tady (mohli bychom připomenout J. A. Komenského). Během 2. světové války zase vyhlásili stávku amsterdamští dělníci v docích – na protest proti tomu, jak nacisté zacházeli s místními Židy. Ačkoliv byl tento protest nakonec marný, poukázal na sílu sociálního cítění, která prostupuje celou amsterdamskou (a vůbec nizozemskou) společností.

„Návraty“ Amsterdamu k moři

Minulé dvě dekády přinesly velkou proměnu bývalých amsterdamských doků. Mnohé staré přístavní budovy a další zařízení – jako mola, suché doky, skladiště, kanceláře, loděnice anebo opravny lodí – byly buďto srovnány se zemí, anebo přestavěny podle ambiciózních projektů, aby mohly sloužit novým účelům. Rekonstrukce přístavu přinesla spoustu prostoru jak k bydlení, tak i pro kulturní, sociální, zábavní a hospodářské projekty, často ve velmi zajímavém a špičkovém architektonickém stylu.

Ke zlatým hřebům východně od Centrálního nádraží patří ultramoderní koncertní sál Muziekgebouw aan’t IJ pro koncerty současné hudby, sousední scéna džezu a blues Bimhuis anebo kousek směrem do vnitrozemí měděnkou pokryté Centrum vědy NEMO, připomínající tvarem trup velké lodi. U mola kotví zaoceánské výletní lodě u budovy PAT (Passenger Amsterdam Terminal). Kousek od břehu se pak nacházejí dva uměle vytvořené ostrůvky Java-Eiland a KNSM-Eiland (spojené s pevninou mostem), které byly vybudovány jako „město na vodě“. Bezplatné trajekty spojují nádraží Centraal Station s rekonstruovanou přístavní čtvrtí NDSM Wharf, přejmenovanou kvůli sídlům různých kreativních společností na MediaWharf; pouhé 3 minuty plavby od nádraží potom sídlí elegantní EYE Film Institute, připomínající kosmickou loď připravenou ke startu.

Ve městě žije na 150 různých národností, což může vést k určitým problémům – vzhledem k celkovému počtu 800 000 obyvatel – tady to však přispívá hlavně ke kulturnímu obohacení, budovanému po celá staletí. To samozřejmě neznamená, že by ve městě neexistoval rasismus, napětí mezi etnickými skupinami a obavy z imigrantů; vše výše jmenované, jak se zdá, poněkud zesílilo po vraždě filmaře Theo van Gogha islámským fundamentalistou v roce 2004.

Vypadá to, že obyvatelé Amsterdamu mají schopnost nalézt vždy kreativní řešení problémů. Když nebylo dost místa k bydlení na souši, rozhodli se využít hladinu kanálů a bydlet na hausbótech. Ve městě jich je dnes asi 2500. Když se stal problémem velký počet aut, dali přednost jízdním kolům – těch je dnes v Amsterdamu více než půl milionu na ulicích a k tomu prý asi dalších 30 000 potopených na dnech kanálů.

Místní lidé bojují proti jakémukoli útlaku, jinak řečeno, za právo Davida stát proti Goliášovi byrokracie. Když se v Amsterdamu několik tisíc Davidů spojí a vytvoří nátlakovou skupinu, Goliáš to musí vzít na vědomí. Amsterdam je rovněž městem brojícím proti typickým nešvarům 21. století, jako jsou problémy s dopravou či s odpady. Tyto problémy jsou ale řešeny realisticky, diskutuje se o nich na veřejnosti a odsouhlasená řešení jsou rychle realizována. Nefungují-li, proces se opakuje. Celé to připomíná metodu pokusu a omylu, která zde ovšem přináší úspěchy.

Samozřejmě že obyvatelé Amsterdamu netráví všechen svůj čas pouze máváním protestními transparenty. Většina je stejně přičinlivá a pracovitá, jako byli jejich předkové. Galerie a výstavy navštěvují místní stejně často jako turisté – kvůli tomu je někdy obtížné sehnat na různé kulturní akce vstupenky. Místní rádi též žijí společenským životem. Bary, zejména bruine cafés, tzv. hnědé kavárny, jsou oblíbeným místem setkávání a přátelských debat. V létě se popíjí venku u stolků na ulicích a na náměstích.

Obyvatelé Amsterdamu mají rádi kavárny

Amsterdam má mnoho tváří, které se nakonec spojují v konzistentní celek: je to město historie, která čiší z každého domovního štítu či nároží, město kultury, plné muzeí, muzikantů a výtvarníků, město učenosti se dvěma velkými univerzitami, město obchodu a bankovnictví, multietnické a maximálně tolerantní město, v němž mohou v klidu žít a prosperovat nejrůznější minority; a také město turistů – s více než 12 miliony zahraničních návštěvníků ročně. Krása jeho budov je jistě nesporná, ale je to teprve souhrn všeho výše jmenovaného, co činí Amsterdam nezapomenutelným.

Stručná historie

Těžko si představit méně příznivé místo pro založení osady, z níž se časem vyvinulo jedno z hlavních evropských měst. Něco však muselo lidi do této bažinaté oblasti u ústí řeky Amstel do zátoky vnitřního moře Zuiderzee (která má krátký název IJ, vyslovuje se „aj“) přitahovat – a to přesto, že byla pravidelně zaplavována vodou hnanou převládajícími západními větry.

Germánský kmen Batávů putoval podél toku Rýna až do jeho říční delty, kde založil první osídlení kolem roku 50 př. n. l.; země byla sice zakreslena do římských map, ale Římané ji nikdy trvale neosídlili a po úpadku Říma se zde během raného středověku v roli mocipánů vystřídalo několik germánských kmenů. To však nemělo významnější vliv na život zdejšího obyvatelstva, jehož hlavní obživou bylo rybaření.

Od rybaření k obchodování

Okolo roku 1000 bylo území, kterému dnes říkáme Nizozemsko, ovládáno řadou feudálů majících absolutní moc nad zemí i lidmi. První dřevěné domy na místě dnešního Amsterdamu byly postaveny kolem roku 1200 – na uměle navršených pahorcích nazývaných terps. Město bylo časem opevněno jak proti znepřáteleným feudálům, tak proti mořské vodě: řeka Amstel byla přehrazena v místě, kde se dnes nachází náměstí Dam. Toto opatření však nesloužilo pouze k regulaci přílivu, ale mělo i obchodní význam. Bránilo totiž námořním lodím v cestě proti proudu řeky – zboží muselo být překládáno na místní říční čluny, což znamenalo nemalý příjem. Tak se vlastně vyvinuly dvě významné skutečnosti, provázející celou historii města: bohatá třída kupců a používání lodí k obchodním účelům.

Het Houten Huys, nejstarší dům v Amsterdamu

V roce 1275 dostali obyvatelé osady Amstelredamme od hraběte Florise V. Holandského povolení dopravovat zboží po řece Amstel bez uvalení cel a poplatků, což poskytovalo na tento způsob obchodování prakticky monopol. V roce 1323 se Amstelredamme stalo bezcelním přístavem i pro obchod s pivem a po zdokonalení metod nakládání herinků na konci 14. století se odtud začaly vyvážet ryby do celé Evropy.

Počátek 15. století znamenal další rozvoj obchodu a také dramatický nárůst počtu obyvatel. Když velké požáry zničily značnou část města v roce 1421 a potom znovu v roce 1452, bylo zakázáno stavět ze dřeva a prakticky výhradním stavebním materiálem se staly cihly. Z časů před těmito požáry se dodnes dochovalo jenom pár dřevěných budov, za nejstarší z nich je považován dům Het Houten Huys v komplexu Begijnhof. Nové zákony přivodily velký nárůst stavebních projektů, mimo jiné též vybudování nových městských hradeb – včetně brány Waag a věže Schreierstoren (kolem roku1480).

Příchod Španělů

Mezitím se zásluhou řady dynastických sňatků změnilo i politické klima; první náznak sjednocení tehdejšího Nizozemí (což bylo území zhruba odpovídající dnešnímu Nizozemsku a Belgii) přišel s vládou Filipa Burgundského v roce 1420. Dcera jeho následníka Karla Smělého, Maria, se přivdala do rodu Habsburků. Její syn Filip si vzal Izabelu Španělskou a ta v roce 1500 porodila syna Karla, budoucího panovníka Nizozemí a Svaté říše římské Karla V. – pod jménem Karel I. zároveň vládl Španělsku a všem jeho zámořským državám.

Španělská nadvláda v zemi byla tvrdá a bezohledná, ale Amsterdamu se to po určitou dobu nedotklo. Jeho pozice, coby důležitého obchodního místa, jej do jisté míry uchránila od barbarského chování nových vládců v ostatních částech země. V této době se rovněž ztrojnásobil počet obyvatel, neboť do města proudily davy uprchlíků z jiných koutů rozlehlé říše. Rozvoj města ovlivnili mimo jiné brusiči diamantů z Antverp či židovští obchodníci z Portugalska.

Amsterdam měl vždy pověst tolerantního města, což dokládá i usazování těchto uprchlíků, kteří byli mnohdy v zoufalé situaci. Ve stejné době se Evropou začíná šířit nová doktrína Martina Luthera – protestantismus. Učení jeho následovníka – protestantského teologa francouzského původu Jana Kalvína – v severních provinciích Nizozemí pevně zakořenilo. Ve stejné době do Amsterdamu přicházejí také hugenoti (francouzští protestanti), prchající před perzekucemi ve své vlastní zemi.

Mapa Amsterdamu ze 16. století od George Brauna a Franse Hogenberga

Katoličtí Španělé si však na (dle jejich názoru) kacířské přívržence Kalvína tvrdě došlápli. V roce 1535 se na náměstí Dam ještě konaly protipapežské demonstrace, striktní katolíci však získali kontrolu nad městem a v roce 1567 následník Karla V. Filip II. rozpoutal silnou kampaň proti kacířům: kalvinismus byl postaven mimo zákon a jeho potlačování bylo velmi nemilosrdné.

Boj o nezávislost

Atmosféra strachu a násilí však zasela semena revolty. Rod Oranžských (jméno dle rodového sídla v malém jihofrancouzském městě Orange) si dělal nároky na nizozemský trůn a jeden z členů tohoto rodu – Vilém I. zvaný Mlčenlivý – začal organizovat odpor proti španělské nadvládě. V roce 1578 lid v Amsterdamu povstal proti papežencům a vyhnal je z města. Bohužel veškerá tolerance zmizela a zápal, se kterým inkvizice předtím pátrala po protestantech, se nyní obrátil proti katolíkům. Jejich kostely byly pleněny a oni sami byli přinuceni konvertovat či provádět své obřady v přísném utajení. V roce1579 potom sedm provincií ležících na sever od řeky Rýn utvořilo Utrechtskou unii, což vymanilo území a jeho obyvatelstvo ze jha španělského područí. Ačkoliv byl Vilém I. v roce 1584 zavražděn fanatickým stoupencem katolického Španělska, jeho synové pokračovali v jeho šlépějích a v roce 1648 byla mírovými smlouvami z Haagu a z Vestfálska stvrzena nezávislost severní části Nizozemí – vznikly Spojené nizozemské provincie.

Západní Indie

Holanďané se za obchodem vydávali na západ i na východ – v roce 1609 dostal Angličan Henry Hudson za úkol najít novou obchodní cestu do Číny. Hudson doplul na ostrov Manhattan (pojmenována je po něm řeka Hudson) a poté také do Karibiku, kde zabral několik ostrovů a udělal z nich nizozemské kolonie.

Zlatý věk

S tím, jak upadal španělský vliv, začala naopak zářit šťastná hvězda Nizozemcům. Ti nejprve sepsali dohody s Portugalci, kteří ovládali obchod s Východem, což jim dávalo monopol na obchod se zbožím jako koření či hedvábí. Kupci z Amsterdamu od nich toto zboží kupovali a obchodovali s ním dále na severu Evropy, na čemž celkem slušně vydělávali. Když potom Španělé Portugalsko v roce 1580 obsadili, amsterdamští kupci se rozhodli převzít celý dovozní obchod a v roce 1595 vypravili svou první flotilu do Asie. V roce 1602 pak byla v Amsterdamu založena Spojená východoindická společnost (Vereenigde Oostindische Compagnie, zkratka VOC). Ta získala monopol na všechny obchodní trasy na východ od mysu Dobré naděje, založila sídlo v Batávii (dnešní Jakartě) na ostrově Jáva a v roce 1641 si zajistila také monopolní obchodní dohody s Japonskem. Lodě Východoindické společnosti pod velením Abela Tasmana přistály v Austrálii nějakých 150 let před kapitánem Jamesem Cookem.

Nizozemské lodě přivážely zpět do Evropy zboží do té doby v západním světě neznámé: podivné zvláštní tvory, nové druhy ovoce a zeleniny a také řemeslné výrobky nesmírné krásy. Se vším tímto zbožím se pak dále obchodovalo, což přinášelo ohromné zisky, a VOC se stala mocnější než mnohé tehdejší státy. Amsterdam byl srdcem tohoto obchodního impéria a Nizozemsko vstoupilo do období známého jako „zlatý věk“.

Bohatí kupci potřebovali banky a další finanční infrastrukturu, a tak se finanční služby začaly ve městě velmi brzy rozvíjet. Lidé se do města přímo hrnuli, aby využili nové komerční příležitosti, populace rapidně narůstala a staré středověké město tomuto vývoji už nestačilo – pořád se totiž ještě tísnilo v hranicích vytyčených před nějakými 150 lety. Proto byly vypracovány plány na výstavbu tří nových kanálů – Herengracht, Keizersgracht a Prinsengracht – které měly vytvořit jakýsi podkovovitý pás okolo středověkého centra. Pozemky kolem kanálů skupovali bohatí měšťané, kteří si zde začali stavět ty nejpěknější domy, jaké si jen mohli dovolit. Protože však byla cena za každý metr šířky průčelí hodně vysoká, stavěly se domy úzké a raději hodně do hloubky.

Sebevědomí města pak přinášelo příležitosti i rozvíjejícím se uměleckým a vědním oborům. V tomto období působili malíři jako Rembrandt, Frans Hals, Vermeer či Paulus Potter a o jejich díla byl v kupeckých kruzích velký zájem. Ve stejné době se cech lékařů ve svém cechovním domě Waag věnoval studiu fyziologie lidského těla, k čemuž výrazně přispěl i vynálezce mikroskopu Antonie van Leeuwenhoek.

Vášeň pro tulipány

První tulipány v Nizozemí vyšlechtil v roce 1596 botanik Carl Clusius z Leidenské univerzity. Barevné květy se staly okamžitě hitem – první zásilka jejich cibulek byla dokonce ukradena. Počátkem 17. století, kdy amsterdamské hospodářství vzkvétalo, začali někteří bohatí kupci s cibulkami tulipánů spekulovat, takže jejich ceny rostly do neuvěřitelné až směšné výše. V roce 1637 změnily například tři cibulky svého majitele za cenu, za kterou bylo tehdy možno koupit luxusní dům na nábřeží kanálu. Říkalo se tomu „tulipánománie“ a bylo jasné, že dříve či později musí skončit. Když se tak nedlouho po vrcholu této „horečky“ skutečně stalo, hodně spekulantů na tom prodělalo celý „majlant“.

Úpadek a pád

Během 18. století se z Amsterdamu stalo jedno z předních světových finančních center, na konci století však přišel úpadek. Když britské kolonie v Nové Anglii povstaly proti Británii, našly spojence právě v Nizozemí. Ti jim ze svých kolonií v Karibiku posílali zbraně i munici. Britové tím byli rozezleni do té míry, že v roce 1780 vyhlásili Nizozemcům válku, zničili jejich námořnictvo a způsobili tak náhlý pokles moci a vlivu, z něhož se Nizozemsko už nikdy nevzpamatovalo. Obchod tím utrpěl natolik, že v roce 1791 Východoindická společnost zanikla.

Vilém Oranžský

Kromě toho profrancouzské síly organizovaly demonstrace proti vládě Oranžských. A v roce 1795 revoluční Francie Nizozemsko nakonec obsadila. Země se ocitla pod nadvládou další cizí mocnosti a zámořský obchod na nejnižší úrovni za mnoho posledních let – „zlatý věk“ byl u konce!

Návrat Oranžských

V roce 1806 byl na trůn dosazen svým bratrem (císařem Napoleonem I.) Louis Bonaparte a za své sídlo si vybral radnici na náměstí Dam, dnešní Koninklijk Paleis. Tajné Louisovy obchody s Brity a také jeho nenucený přístup k poddaným byly však Napoleonovi trnem v oku, a proto v roce 1810 císař přinutil svého bratra abdikovat a připojil jeho království k Francii. Po Napoleonově porážce v Rusku se z exilu vrátil Vilém Oranžský a v roce 1813 byl korunován. Amsterdam se musel dostat z ekonomického úpadku a během 19. století, kdy se město stále rozrůstalo, se mu to vcelku podařilo.

Po náletu německých letadel, květen 1940

Velké změny přinesla industrializace. V roce 1889 bylo poblíž starého přístavního mola otevřeno nádraží Centraal Station. Amsterdam se obrátil zády ke své mořeplavecké minulosti a vykročil směrem k mechanickému věku. Některé nejstarší kanály v centru města byly – kvůli lepšímu vjezdu motorových vozidel – zasypány, náměstí Dam tak bylo poprvé ve své historii odříznuto od vody. Na druhou stranu se v duchu doznívající viktoriánské éry filantropičtí „otcové města“ rozhodli podpořit stavbu několika velkých muzeí a parků; kromě toho iniciovali i sociální reformy, což vedlo k vytvoření jednoho z prvních „sociálních“ států na světě.

20. století

Nizozemsko zůstalo během 1. světové války neutrální. Úsilí jeho obyvatel se v prvních dekádách století soustředilo zejména na získávání další půdy z moře, což navyšovalo zemědělskou produkci i životní prostor. Zuiderzee bylo konečně „spoutáno“ vybudováním 30 km dlouhé hráze Afsluitdijk, přičemž vzniklo jezero IJsselmeer. Během krize ve 30. letech se potíže s nezaměstnaností řešily různými podpůrnými projekty, například vybudováním parku Amsterdamse Bos na okraji města.

Nizozemci chtěli zůstat neutrální i po vypuknutí 2. světové války, nacistické Německo mělo ale jiné plány a zemi v  roce 1940 okupovalo. Lidé v Amsterdamu byli velmi pohoršeni zacházením se svými židovskými sousedy, dělníci v docích zorganizovali dokonce jednodenní protestní stávku, ale nic naplat – téměř všichni židovští obyvatelé města byli transportováni do koncentračních táborů, odkud se už nikdy nevrátili.

Moc lidu

V šedesátých letech se Amsterdam stal centrem alternativní kultury – přijížděli sem například hippies, přitahováni pověstnou tolerancí zdejších obyvatel. Stále větší vliv získávala veřejnost, která, alespoň v Amsterdamu, ukázala, že pokrok neznamená automaticky odstranění minulosti. Tam, kde investoři cítili příležitost vydělat peníze demolicí starých nábřežních domů a skladišť, obyčejní lidé viděli své kulturní dědictví a bojovali (někdy doslova) za jeho záchranu. Dnes je většina historického centra města chráněna zákonem a každá přestavba spustí vlnu veřejných debat.

Nizozemsko bylo v roce 1957 zakládajícím členem Evropského hospodářského společenství (později Evropské unie). Silná pozice v zemědělské produkci a v obchodě zajistila zemi úspěch i v této nové alianci. Amsterdam a jeho okolí se staly důležitou základnou zahraničních společností s obchodními vazbami po celé Evropě. Nizozemci se vždy zasazovali o otevření hranic, snah o větší svobodu pohybu jednotlivců i rozšíření obchodu v rámci EU.

Výzvy jedenadvacátého století

Ve druhé dekádě 21. století čelí některé uznávané multikulturní a alternativní tradice Amsterdamu novým výzvám. Vražda režiséra Thea van Gogha v roce 2004 kvůli jeho protimuslimským názorům rozpoutala rasově motivované střety. A vstup strany Geerta Wilderse do koaliční vlády v roce 2010 sociální napětí nijak nesnížil: zakladatel pravicové Strany svobody (PVV) je znám svou kritikou islámu. Proslulý liberální přístup Amsterdamu k marihuanovým coffee shopům a k prostituci rovněž prošel změnou – v rámci boje proti organizovanému zločinu došlo k uzavření asi 200 výloh s prostitutkami a jedné třetiny coffee shopů v okrsku Red Light Quarter.

Nizozemská ekonomika – pátá nejsilnější v eurozóně – také neunikla krizi. Hypoteční krize po sobě v Nizozemsku zanechala obrovské dluhy spojené s bydlením.

Obytný blok v Docklands, východní část Amsterdamu

Běžnému turistovi se však Amsterdam jeví jako prosperující město a známky finančního úpadku nevnímá. Ve městě se otevírají nové elegantní hotely, michelinskými hvězdičkami ověnčené restaurace a luxusní obchody. Asi jedna miliarda eur byla v posledních letech investována do umění – byly otevřeny nové scény a opraveny staré galerie, včetně proslulého Rijksmuseum.

Historické milníky

cca 1200

U ústí řeky Amstel postaveny první dřevěné domy.

1275

Hrabě Floris V. Holandský uděluje osadě Amstelredamme právo bezcelního obchodu na březích řeky.

1300

Biskup z Utrechtu uděluje Amsterdamu městské listiny.

1345

„Amsterdamský zázrak“ zakládá tradici pouti a procesí zvaného Stille Omgang.

1419

Filip Burgundský sjednocuje provincie Nizozemí.

1452

Požár ničí většinu dřevěných budov; nově je dovoleno stavět pouze z cihel a kamene.

1516

Španělsko s Karlem V. na trůně ovládá Nizozemsko.

1567

Španělé prohlašují kalvinismus za kacířství, pronásledování protestantů.

1578

Kontrolu nad Amsterdamem získávají protestanté.

1602

Založení Východoindické společnosti se sídlem v Amsterdamu.

1600–1700

Zlatý věk: nizozemské impérium založené na obchodě s Východem; stavba kanálů v Amsterdamu; výtvarné umění na vrcholu.

1791

Zánik Východoindické společnosti.

1795

Nizozemsko je okupováno revoluční Francií.

1813

Návrat dynastie Oranžských k moci.

1889

Otevřeno nádraží Centraal Station.

1940

Neutrální Nizozemsko obsazeno německým vojskem.

1944–45

Hladová zima.

1960–70

Části historického Amsterdamu zachráněny od bourání a přestavby. Amsterdam se stává domovem minorit.

2005

Na nábřeží je otevřen nový koncertní sál Muziekgebouw aan ’t IJ.

2007

Městská rada přijímá kontroverzní Project 1012 – má snížit počet coffee shopů prodávajících lehké drogy a též výkladů s prostitutkami.

2010

Amsterdamský prstenec kanálů se dostává na seznam světového kulturního dědictví UNESCO.

2013

Abdikace královny Beatrix a inaugurace krále Willema-Alexandera. Po desetileté rekonstrukci znovu otevřeno Rijksmuseum. Min. zákonem stanovený věk pro provozování prostituce zvýšen z 18 na 21 let.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Top 10 zajímavostí

Úvod

Stručná historie

Historické milníky

Kam se vydat

Centrum

Jihovýchod města

Jihozápad města

Severozápad města

Výlety

Volný čas

Nakupování

Zajímavosti

„Návraty“ Amsterdamu k moři

Vášeň pro tulipány