Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Zuzana Pospíšilová

DeTeKTiVové a podivné krádeže

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5759. publikaci

Ilustrace Markéta Vydrová

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská

Sazba a zlom Antonín Plicka

Návrh a realizace obálky Antonín Plicka

Návrh a zpracování obálky Markéta Vydrová

Formát ePub Antonín Plicka

Počet stran 72

Vydání 1., 2015

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2015

ISBN 978-80-247-9661-1 (ePub)

ISBN 978-80-247-9660-4 (pdf)

ISBN 978-80-247-4392-9 (print)

Pár slov úvodem

Mnozí z vás jistě také touží po opravdovém detektivním pátrání, po hledání stop a všelijakých důkazů a řešení opravdového kriminálního příběhu. Pokud patříte k milovníkům záhad, tajemství, napětí a dobrodružství, určitě se s chutí pustíte do této knížky.

Dan, Tadeáš, Kuba, Tomáš a Vašek nejsou jen obyčejní kluci. Je to parta, která má i svůj vlastní název – DeTeKTiVové. Ptáte se, proč jsou některá písmena velká? Je to podle počátečních písmen v jejich jménech. Hoši jsou na svou partu náramně hrdí, protože se jim už dvakrát podařilo odhalit zločiny a nepravosti.

Pokud máte chuť pustit se do dalšího pátrání společně s pěticí chlapců, začtěte se do této knížky. A když se vám i tento díl ze série detektivních příběhů zalíbí, můžete se příště těšit také na záhadu nepravých stěhováků.

Detektivové musejí umět odhalit i různé šifry. I ty bys měl projevit své detektivní nadání. V tomto textu je ukryt tajný vzkaz. Dokážeš ho s pomocí malé nápovědy rozluštit? Odpověď

Touha po dalším dobrodružství

Dan, Tadeáš, Kuba, Tomáš a Vašek jsou kluci z jednoho města. Jsou to nejlepší kamarádi, kteří si založili svůj vlastní detektivní klub. Říkají si DeTeKTiVové, podle počátečních písmen ve svých jménech. Mají rádi dobrodružství a řešení všelijakých záhad. Už dvakrát pomohli policistům při pátrání po zločincích. Nejprve odhalili zloděje vzácného obrazu a podařilo se jim ukradený obraz najít a zachránit. Později zase usvědčili lupiče, kteří ukradli hromadu peněz a ukryli je nejprve v tajné zámecké chodbě a později dokonce v rybníce. Obzvláště nadstrážmistr Mrázek je na hochy pyšný. Doufá, že se z nich jednou stanou opravdoví policisté, kteří v budoucnu se všemi zločinci pěkně zatočí.

Ještě dlouho poté si kluci povídali o tajné místnosti v zámku a o penězích, které objevili ukryté v rybníce. Díra vedoucí do tajné místnosti byla ovšem zazděna, aby tam opět náhodou někdo nespadl. To by bylo velmi nebezpečné. Bez provazu nebo žebříku by se totiž nikdo sám ven nedostal. Kluci ale každý den nesmírně touží po nějakém dalším dobrodružství.

Protože se při minulém pátrání dobře osvědčila Tomova detektivní brašna, nosí ji teď všichni. Každý má trochu jiné vybavení, ale když to dají dohromady, mají všechno, co potřebují.

„Co kdybychom se dneska vydali třeba do obchodního domu?“ navrhl Dan, který byl pyšný na svůj detektivní batůžek a chtěl už konečně něco z toho využít.

„Ale já nemám nakupování rád, pojďme dělat něco zajímavějšího,“ mračil se nejmladší Kuba. Na nákupy zásadně nechodil. Ani s maminkou. Raději zůstal doma s tátou nebo u babičky. A když mu musela maminka koupit nějaké oblečení, které bylo potřeba vyzkoušet, bylo to pro něj vyloženě trápení.

„Třeba tam narazíme na nějakýho zloděje,“ lákal ho Dan.

„To je super nápad,“ souhlasili ostatní. Hlavně když budou DeTeKTiVové opět v akci. Kuba trochu pookřál. Bylo rozhodnuto!

Když vešli do supermarketu, začali se nenápadně procházet mezi regály. Vždycky si vzali nějaké zboží a pak ho zase vrátili na své místo. Přitom se po očku dívali na ostatní nakupující.

„Zatím nic podezřelého,“ špitl Kuba Tomášovi.

Sotva to dořekl, chytil oba kluky za ruce nějaký muž v černé košili. „Co tady děláte?“

„Nakupujeme,“ odpověděl Tomáš.

„A máte peníze?“ zajímal se muž. Klukům došlo, že je to nejspíš ostraha obchodu.

„Nemáme,“ přiznal Kuba a muž je vyzval, aby mu ukázali své brašny. Čekal, že tam najde něco kradeného, ale nenašel. I přesto kluky vyvedl z obchodu ven. Vašek, Tadeáš a Dan šli hned za nimi. Dobrovolně.

„To nemá cenu,“ pronesl zklamaně Tadeáš.

„Tady nemá žádný zloděj šanci. Kdyby tu byl, už by byl dopaden!“ řekl smutně Dan.

„Pojďte radši na hřiště,“ navrhl Kuba. A tak šli.

Nápad

Chvíli si kluci hráli na hřišti, klouzali se na klouzačce, houpali se na houpačce a hráli na honěnou.

Když měli chvíli na odpočinek a sesedli se společně na jedné lavičce poblíž pískoviště, dostal Tomáš nápad: „Co byste říkali tomu zajít na policejní stanici a zeptat se, jestli tam zrovna neřeší nějaký případ?“

„Jestli tam bude Mrázek, tak nám to určitě řekne,“ přikývl Vašek. I ostatní kluci nadšeně souhlasili a rozeběhli se na stanici. Kuba v čele a ostatní za ním.

„Ne, nadstrážmistr Mrázek má dnes dovolenou,“ odbyl je jiný policista, který měl dnes službu u okénka na příjmu.

„A nemáte teď nějaký případ?“ zeptal se na rovinu Tadeáš.

„Ne, nemáme,“ odpověděl policista a přitom se na kluky ani nepodíval. Zakládal nějaké papíry do kartotéky a jiné papíry pak hledal, nebo alespoň dělal, že je hledá.

„Opravdu nic neřešíte?“ nevěřil mu Kuba.

„Ne! A koukejte odtud zmizet, než zavolám policii!“ zakřičel na ně muž a pak se svému vtipu hlasitě zasmál.

Kluci se nesmáli. Bylo jim nanic. Tak zoufale toužili po nějakém dalším detektivním pátrání. Proč se jejich parta jmenuje DeTeKTiVové? Aby pátrali po zločinech a záhadách!

„Nedá se nic dělat,“ utěšoval je Tomáš, když byli zase venku. Pak mu zakručelo v břiše a vzpomněl si na svačinu: „Pojďme k nám na zahradu! Mamka říkala, že máme všichni přijít na svačinu. Peče buchty – honzovky.“

„Jaké honzovky?“ nechápal Dan.

„Přece takový ty krychličky, co se plní povidlama nebo tvarohem. Ty si v pohádce brali Honzové do uzlíčku, když šli do světa,“ vysvětlil ostatním Tom. „Náš táta je má nejradši.“

„Asi proto, že se jmenuje Honza,“ dodal Kuba.

„Žádná záhada na obzoru není, tak si aspoň zvedneme náladu dobrou sváčou,“ souhlasil Vašek. Ostatní také souhlasně přikyvovali, a tak bylo rozhodnuto.

Paní Vaňková kluky uvítala se širokým úsměvem a náručí plnou buchet. „Jen si dejte. Dneska se mi obzvlášť povedly,“ řekla a usadila je ke stolu se dvěma zahradními lavicemi. Kluci se neupejpali. Brali si jednu buchtu za druhou a snědli jich tolik, že jim pomalu praskaly kalhoty. Dokonce spolu závodili, kdo sní buchet nejvíc.

Konec ukázky

Table of Contents

Pár slov úvodem

Touha po dalším dobrodružství

Nápad