Přeložila:

ZUZANA ĽALÍKOVÁ

Maya Banks: Ochraňuj mě

Vydání první

Copyright © 2015 by Maya Banks

All rights reserved.

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2015 jako svou 1941. publikaci

Přeloženo z anglického originálu In His Keeping vydaného nakladatelstvím Avon , an Imprint of HarperCollinsPublishers (USA), v roce 2015

Český překlad © 2015 Zuzana Ľalíková

Odpovědná redaktorka Renata Heitelová

Korektorka Marie Kejvalová

Ilustrace na obálce © 2015 Emil Křižka

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0151-8 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0152-5 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2015

Maya Banks

OCHRAŇUJ MĚ

(ukázka)

Druhá část série

V žáru bezpečí

1. kapitola

Gavin Rochester stál ve dveřích rozlehlého obývacího pokoje a sledoval, jak jeho manželka pečlivě zkoumá vánoční ozdobu, než ji uložila zpátky do krabičky a poté do velké plastové krabice, v které měli uložené veškeré vánoční dekorace.

Její smutek mu působil takovou bolest u srdce, že si toužil promnout hruď, aby tomu tlaku ulevil. Některé rány jsou však příliš hluboké. Trvalé a nevyléčitelné. A její bolest téměř nedokázal snést, protože jí nemohl nijak ulevit. Jeho konexe, peníze, moc. Nic z toho pro něj nebylo důležité, protože tím nemohl dát své ženě to, po čem nejvíc toužila. Cítil její bolest stejně, jako by byla jeho vlastní – a to byla. Protože nedokázal snést, když byla nešťastná. Pohnul by horami, jen aby opět viděl její úsměv.

Změnila ho. Udělala z něj lepšího člověka. Muže, o němž ani netušil, že by jím někdy mohl být… Nikdy jím ani být nechtěl. Ona však změnila všechno – celý jeho svět a jeho místo v něm. Chtěl se stát lepším člověkem. Kvůli ní. Protože si to zasloužila. A on by nikdy nedovolil, aby se jí jakkoli dotkly jeho obchodní praktiky. Bylo to pro něj nové. Žít s čistým štítem. Neukrývat se ve stínech. A mít někoho, kdo mu dodal pocit, že… za to stojí.

Pak zvedla své smutné oči od ozdoby, a když ho spatřila, její tvář se rozzářila, narůžovělá ve světle žárovek omotaných kolem vánočního stromku. Fascinovalo ho, jak mu dokáže pokaždé vzít dech pouhým úsměvem. Věděl, že se mu to nikdy neomrzí. Láska, jakou cítil ke své ženě, předčila vše, co kdy v životě pocítil. Ohromovala ho. A zaplavovala stejným teplem jako plameny v krbu. Byla neochvějná. Bezvýhradní… bezpodmínečná.

A ona milovala jeho, což ho dokázalo srazit na kolena.

„To je poslední,“ řekla a znovu pohlédla na ozdobu, která nevisela na stromku. Teplo z jejích očí na okamžik vyhnal zármutek, pak ale jako by se vzpamatovala a žal ze sebe setřásla, on ho však viděl. A věděl, že ho cítí a bude cítit navzdory tomu, že ho navenek nedá najevo.

Přešel přes pokoj, už nemohl snést, aby mezi nimi byla jakákoli vzdálenost. Přitáhl si ji do náruče, zabořil prsty do jejích dlouhých vlasů a přitiskl tvář na její temeno. Nadechl se její vůně a jemně ji políbil do zářivých hnědých kadeří.

„Zkusíme to znovu,“ zašeptal a snažil se, aby z jeho hlasu bylo patrné sebevědomí a podpora. Věděl však, že se mu to nepodařilo. Zněl stejně sklíčeně, jak se ona cítila. Ne proto, že ho snad zklamala. Klidně by život prožil jen s ní a nelitoval by. Ale to on zklamal ji. Nedokázal jí dát dítě, po němž toužila celým srdcem.

Chtěla s ním rodinu. Chtěla, aby jejich dům naplnila láska, smích a teplo domova, jaké on dosud nepoznal. Věděla to, věděla, jaký život vedl, a byla odhodlaná to změnit. Dát mu domov. Nejen dům. Ale domov, rodinu a bezpodmínečnou lásku. A on věděl, že nikdy nebude milovat nikoho jiného tak, jak miloval tuto ženu.

Zavrtěla hlavou a on se pomalu odtáhl. Zasáhlo ho, když v jejích zářivých hnědých očích spatřil slzy. I plná smutku pro něj byla tou nejkrásnější ženou na světě. Ani si nevzpomínal, jaký byl jeho život, než ji poznal.

Ve své náruči právě držel to, co pro něj bylo na celém světě nejvzácnější, a ničilo ho, že jí nedokáže dát to, co chtěla nejvíce. Dítě.

„Už ne, Gavine,“ řekla a ztěžka polkla, jako by pro ni bylo bolestně obtížné ta slova vyřknout. „Další ztrátu už nesnesu. Už to znovu nedokážu.“

Beznaděj, již slyšel v hlasu své milované manželky, nedokázal snést. Nepotrvá dlouho a ztratí kontrolu nad vlastními emocemi. Jen jeho přísaha, že v něm bude mít jeho žena neochvějnou podporu, mu pomohla se ovládnout.

Potřebovala jeho sílu. Ne jeho slabost. Nejhorší však bylo, že ve svém životě měl jedinou slabinu.

Ginger. Svou ženu, svou milenku, svou spřízněnou duši.

Kdysi by se představě osudu a spřízněné duše smál. Jeho profesor na přednáškách lidských zdrojů a rozvoje kdysi řekl, že představa, že pro každého je na světě jediná spřízněná duše, je naprosto mylná. Že se můžete za svůj život zamilovat – a milovat – mnoho lidí.

A on tomu věřil až do dne, kdy mu do cesty vstoupila jistá překrásná, hnědovlasá, hnědooká, roztomile plachá žena a změnila mu život. Už v okamžiku, kdy váhavě přijala jeho pozvání na večeři, věděl, že je v tom až po uši a že se z toho nedostane. A to ani nechtěl.

Gavin byl rozhodný muž, dokázal se vypořádat se vším, co mu kdy vstoupilo do cesty. Představoval vše, po čem ženy toužily… Alespoň to mu mnoho z nich říkalo.

Pohledný, charismatický, tajuplný, bohatý.

Nebyl naiva ani blázen. Věděl, že nejpřitažlivější je na něm právě to poslední. Ženy, s nimiž se vídal, povětšinou ani nevzaly v potaz nic kromě té cedule, která nad ním visela, kamkoli se hnul.

Miliardář.

Poprvé Ginger spatřil, jaká ironie, když byl na schůzce s jinou ženou. Celý večer si pečlivě naplánoval. Večeře, intimní atmosféra, trocha flirtování s jeho společnicí, jejíž jméno si už dávno nepamatoval, a pak cesta k ní, sex a návrat do bytu.

K sobě domů si nikdy nikoho nevodil. Nechtěl, aby kdokoli narušil jeho soukromou svatyni. K sexu vždy docházelo v bytě jeho partnerky nebo v hotelu a on ihned poté odešel. Podle některých žen byl chladnokrevný bastard, on však nebyl pokrytec, aby zůstával déle a jen tak ležel v objetí se svou sexuální společnicí, když dával vždy jasně najevo, že nic hlubšího od něj čekat nemají.

Ženu, s níž byl toho večera na schůzce, doprovodil domů, avšak k jejímu zklamání se u ní nezdržel. Jeho mysl příliš zaměstnávala usměvavá servírka s velkýma plachýma očima, která zčervenala pokaždé, když na ni dlouze pohlédl.

Obvykle nepostrádal dobré způsoby ani neignoroval drobné nuance společenského styku, ona mu však učarovala v okamžiku, kdy ji spatřil, proto se následujícího večera do té restaurace vrátil. Tentokrát sám. Usadil se do té části, kterou měla na starosti, a každou chvíli si něco objednával, neustále si vyžadoval její pozornost.

Trvalo tři předlouhé týdny, než ji přemluvil, aby si s ním vyšla na večeři. Tři týdny dobrovolného celibátu, protože věděl, že ona bude jediná, s kterou bude po zbytek života uléhat do postele, takže mu nevadilo počkat.

Následovalo dalších šest měsíců schůzek, než mu dovolila víc než jen polibek na rozloučenou a než konečně pocítil horko jejího teplého těla na svém.

Bylo to šest nejlepších měsíců jeho života.

Té noci, kdy ji poprvé vzal do postele a něžně se s ní pomiloval, ji požádal o ruku a ona se rozplakala.

Další tři měsíce s ním prakticky bydlela, než se mu podařilo přemluvit ji, aby jeho žádost o ruku přijala. Jakmile však získal její souhlas, jeho trpělivost byla u konce. Při první příležitosti ji dotáhl na radnici a navěky ji prohlásil za svou.

Po nádherném roce, kdy ji měl celou pro sebe – a sobecky se od ní téměř nehnul na krok – začala mluvit o dítěti. Nikdy by ho nenapadlo, že by mohl být ještě šťastnější, pak si ale začal představovat roztomilou holčičku, která by vypadala přesně jako její máma, a okamžitě zatoužil naplnit jejich dům tuctem dětí, pokud by si to přála.

A tehdy narazili na nepřekonatelnou zeď.

K radosti jich obou otěhotněla Ginger téměř okamžitě. A jen o několik krátkých týdnů později o dítě přišla. A tak začala jejich noční můra nekonečného kolotoče naděje a zklamání. Po čtyřech potratech se nakonec Ginger povedlo otěhotnět a dítě přežilo déle než všechna ostatní. Začali tedy doufat, že se to tentokrát, alespoň tentokrát podaří.

Po pěti měsících těhotenství, poté co zjistili, že Ginger čeká to, co si Gavin nejvíce přál – holčičku –, a začali se na ni o to víc těšit, cítili její první pohyby a zařídili dětský pokojík, k čemuž se nikdy předtím ani nedostali, je tragédie opět zasáhla a Ginger potratila. Nejhorší bylo, že musela to dítě porodit; nádhernou, dokonalou holčičku.

Ginger byla zničená. Celé měsíce byla ke všemu netečná, bez chuti do života a on se ještě nikdy necítil tak bezmocný. Tolik ji miloval a nejradši by její bolest převzal na sebe. Bylo to pro ni peklo a poté, co se fyzicky uzdravila, se už o dalších dětech nikdy ani nezmínila.

Když jí sám navrhl, aby to zkusili znovu, odmítla. Nedivil se jí, ale pranic se mu nezamlouvalo, že jí nemůže pomoct. V jeho světě nebylo nic nemožné. Peníze sice nebyly lékem na všechno, avšak dokázaly pomoct. Všechny peníze světa a jakákoli moc však nedokázaly pomoct jeho ženě, aby dosáhla toho, po čem její srdce nejvíc toužilo.

Jako by vycítila temný směr, který nabraly jeho myšlenky, zvedla ruku k jeho tváři a mile se na něj usmála, v očích porozumění.

„Ty jsi všechno, co potřebuji. Vše, co chci,“ prohlásila. „Přísahej, že mě nikdy neopustíš kvůli ženě, která by ti mohla dát dítě. Přísahej mi to a já po tobě nikdy nebudu žádat nic víc.“

Její slova ho šokovala až do morku kostí. Ohromeně na ni hleděl a cítil, jak jeho vztek s každou vteřinou roste. Ne vztek na ni. Ale na sebe. Protože kdyby se vedle něj cítila tak jistá, jak potřebovala, nikdy by mu takovou otázku nepoložila. Taková myšlenka – a strach – by jí nikdy nepřišly na mysl.

Vzal její krásnou tvář do dlaní, jen ji držel a hleděl do hypnotické hnědi jejích očí plných citu.

„Mně na tom, že nemůžeme mít děti, záleží jen proto, že vím, jak moc ti to ubližuje,“ řekl chraplavě. „Udělal bych cokoli, abych tě toho ušetřil, Ginger. Tak strašně moc mě mrzí, že jsem tě zklamal.“

Položila mu prst na rty. „Šššš, Gavine. Nezklamal jsi mě. Dal jsi mi mnoho dětí. To já zklamala tebe, protože je nemůžu donosit. Mé tělo je odmítá.“

Při posledních slovech zavřela oči, po tvářích jí stékaly slzy.

„Nesnesla bych, kdybys mě kvůli tomu začal nenávidět,“ pokračovala zlomeným hlasem. „Nechci, aby ses na mě někdy podíval a viděl ve mně jen to, co ti nemůžu dát. Něco, co by ti mohla dát jiná žena.“

Přitáhl si ji do náruče, pevně ji objal, až se uvolnila a opřela se o jeho tělo.

„Nikdy pro mě žádná jiná žena nebude existovat,“ přísahal. „Nikdy nebudu chtít víc, než kolik mi budeš sama schopná dát. Přísahám na svůj život, Ginger. Patří ti moje srdce i moje duše. Jsou tvoje – stejně jako já. A doufám, že mně zas patří to tvé.“

„Miluju tě,“ zašeptala. „Udělej pro mě něco. Nasaď na špičku anděla, pak bude stromek hotový.“

Jenže to nebyla pravda a oba to věděli. V krabici, v které předtím ležely i všechny ostatní ozdoby, jedna zbývala. Pamětní dětská lžička s vyrytým rokem a slovy První Vánoce.

Kdyby všechno bylo, jak mělo, v tuhle dobu by rodila. Měl to být vánoční dárek, jak radostně opakovala, když jim doktor sdělil datum porodu. Ještě nyní by byla plná jeho dítěte a on by jí masíroval nohy, držel ji v náručí a cítil by, jak jejich dcera kope.

Ginger se odtáhla a opatrně rozbalila bublinkovou fólii omotanou kolem jemného porcelánového anděla, který měl přijít na špičku vánočního stromku. Gavin si stoupl na stoličku a opatrně nasadil poslední ozdobu, kam patřila.

„Je to dokonalé,“ zašeptala a oči se jí zalily slzami.

Slíbal každou její slzu a pak si ji postavil po boku, aby společně mohli obdivovat strom, pro jehož krásu toho tolik vytrpěla. Jeho žena milovala Vánoce. Na jejich první společné svátky Gavin nikdy nezapomene, protože než ji potkal, Vánoce pro něj znamenaly den jako každý jiný. Až na nepříjemnosti spojené s tím, že obchody bývají zavřené a lidé odjíždějí z města nebo bývají nedostupní.

Když však Ginger vstoupila do jeho života, změnila ho. Se smíchem ho vytáhla z jeho domu v Connecticutu, aby našli ten největší a nejkrásnější živý strom.

To byla další změna, kterou s sebou přinesla. Ačkoli vlastnil velký dům a rozlehlé pozemky, které zaručovaly soukromí, nerad v něm zůstával sám. Většinu svého času proto trávil ve svém bytě na Manhattanu. Dokud nepoznal Ginger.

Teď přebýval ve svém bytě jen velmi vzácně a v tom případě tam byla s ním. Od jejich prvního milování nestrávili jedinou noc odděleně. Jeho dům v Connecticutu proměnila na… domov. Plný tepla, lásky a štěstí.

„Ten strom se mi líbí,“ pochválil ji upřímně. „Odvedla jsi báječnou práci, stejně jako každý rok.“

„Že by se mi povedlo přesvědčit Grinche o kráse Vánoc?“ dobírala si ho.

Uchechtl se. „Co myslíš? Přece jsem osobně nestrávil celý den tím, že jsem se málem zabil při připevňování žárovek na dům, protože nenávidím svátky.“

„Ty ale nenávidíš svátky. Jenže miluješ mě,“ opáčila s úsměvem.

Zasmál se. „Lepším se. A nemám důvod cokoli nenávidět, pokud jsi toho součástí.“

Tvář jí zjihla, z očí jí sálalo teplo a láska. Otočila se a zvedla k němu hlavu, aby ji políbil, když zazvonil zvonek u dveří.

Oba se zamračili. Ginger se odtáhla a střelila očima do vstupní haly.

Bylo skoro jedenáct v noci. Kdo pro všechno na světě mohl zvonit v tuhle hodinu? A jak se vlastně dokázal kdokoli dostat přes jejich bezpečnostní bránu, aniž by si toho všimli?

Gavin okamžitě zvážněl. „Zůstaň tady a ani se nehni. Podívám se, kdo to je.“

„Ale…,“ zaprotestovala.

Stiskl jí ruku, aby ji umlčel, pak přešel ke stolku vedle pohovky a vytáhl ze zásuvky pistoli. Držel si ji u těla, po Ginger střelil pohledem, kterým jí jasně přikazoval, aby se opravdu ani nehnula, a pak se vydal ke dveřím.

Zamračil se, když vyhlédl ven průzorem ve dveřích, který šel otevřít zevnitř, ale ne zvenčí. Nikdo tam nestál, světlo na pohybové čidlo však svítilo a zaplavovalo sněhem pokryté okolí svou září.

Zvedl pistoli, otevřel dveře a zadíval se do nehybné noci. Udeřil do něj chladný vzduch, v uších mu zahvízdal vítr. Nad bílou pokrývkou sněhu zářil úplněk. Ticho narušovalo jen skřípání větví stromů.

O tu věc u nohou skoro zakopl. Rychle ustoupil a shlédl na zem, nevěřícně zíral na něco, co až příliš připomínalo… košík?

Okamžitě poklekl a pomalu odtáhl deku, která zakrývala obsah košíku. Když deku odsunul natolik, aby nahlédl dovnitř, zalapal po dechu.

„Gavine, co je to?“

Dolehl k němu Gingeřin ustaraný hlas, a než jí stihl říct, aby nechodila blíž, dítě v košíku si vybralo právě tu chvíli, aby zaplakalo. Spíš zafňukalo strachem, než že by vzlyklo.

Jeho žena se zajíkla. Poklekla vedle něj a natáhla se po tom kroutícím se uzlíčku, dřív než ho to vůbec napadlo.

„Bože můj, Gavine! Někdo tu nechal to miminko umrznout?“

V jejím hlase bylo patrné zděšení. Sám byl stále ještě příliš šokovaný, než aby si dokázal utřídit myšlenky.

„Přines ten košík dovnitř,“ přikázala mu Ginger úsečně, zvedla dítě do náruče a vstala ze zápraží.

Šel za ní dovnitř, ale něco mu říkalo, že by se měl podívat po tom, kdo tu dítě nechal. Stále ještě musel být na okolních pozemcích. Patřilo mu několik akrů a komukoli by trvalo jistě dobrých pár minut, než by opustil jeho půdu, ať už by se vydal jakýmkoli směrem.

Nedokázal se však odpoutat od pohledu na svou ženu, která stála u krbu a tiskla si dítě k hrudi, jeho hlavičku pod bradou, a pomalu se pohupovala, aby plačící miminko utišila.

„Nechali alespoň vzkaz?“ zeptala se úzkostně. „Něco, co by vysvětlovalo, co si ten člověk proboha myslel, když udělal něco takového? Jsou Vánoce! V takovémhle počasí přece nikdo neopustí miminko!“

To vědomí ji soužilo. Rychle prohrabal obsah košíku a vskutku, na zem vedle deky a dvou potrhaných plyšových zvířat vypadla obálka.

„Přečti to,“ vybídla ho, aniž by k němu vzhlédla. Zrak upírala na dítě ve své náruči a on na okamžik zapomněl dýchat.

Díval se na to, co jim bylo odepřeno. Ta bolest byla zničující. Ginger hleděla na miminko s takovou něhou a láskou, hladila ho po zádíčkách, aby ho nebo ji uklidňovala. Kruci, ani netušil, jestli je to holčička, nebo chlapeček.

Roztřesenýma rukama otevřel obálku a rychle vzkaz přečetl, aby mohl svou ženu ušetřit případné bolesti. Co se uvnitř psalo, ho však zasáhlo přímo do srdce.

Nedokážu se o své dítě postarat. Se mnou by nebyla nikdy v bezpečí. Potřebuje někoho, kdo by ji miloval a postaral se o ni. Spoléhám na vás, že ji vychováte jako svou vlastní a nedovolíte, aby se kdy dozvěděla o své minulosti. Nejspíš si myslíte, že jsem ta nejhorší matka na světě, když dávám své dítě někomu naprosto cizímu, ale dělám to proto, že svou dceru miluji. Proto vám ji svěřuji do péče a žádám vás, abyste ji milovali, jako ji miluji já, a vychovali ji jako svou vlastní. Nikdy se nesmí dozvědět ani o mně, ani o svém biologickém otci. Přísahejte, že uchováte mé tajemství. Láme mi to srdce, ale jen vědomí, že jí můžete dát to, co já bych nikdy nemohla, mi dává sílu udělat to, co je pro ni nejlepší. Miluji ji. Prosím, nikdy o tom nepochybujte. Žádám vás, abyste ji milovali stejně, jako ji milujeme já i její otec.

Když Gavin dočetl dopis, ruka se mu viditelně třásla. Ginger usedla na pohovku, držela si miminko na hrudi a nevěřícně hleděla na svého manžela.

Posadil se vedle ní a rukou podepřel drobný uzlíček, protože Ginger se třásla stejně jako on.

Odtáhla deku, odkryla dětskou tvářičku a Gavinovi se okamžitě zastavilo srdce. Hleděla na něj nádherná holčička a Ginger ji něžně pohladila špičkou prstu po měkkém líčku.

A stejně rychle, jako se mu zastavilo srdce, učinil rozhodnutí. Rozhodnutí, jež navždy změní směr, kterým se ubírá jejich život. Mozek mu pracoval, zvažoval možnosti, v nitru se mu však usídlil klid.

„Chci, aby ses sbalila,“ řekl. Z jeho hlasu pomalu mizela nejistota a nahrazovala ji odhodlanost. „Odjedeme ze země a nějakou dobu budeme pryč.“

Jeho žena na něj vytřeštila oči. „Co uděláme, Gavine?“

Neochvějně jí pohled oplatil. Položil jí ruku na koleno, protože nechtěl, aby musela dítě položit.

„Uděláme to, o co nás v tom dopisu žádali. Vychováme ji jako vlastní dceru.“

2. kapitola

O pět měsíců později

Gavin si vždy uvědomoval, čeho všeho lze pomocí peněz a moci dosáhnout, ale až s Arial, jak pojmenovali jejich nádhernou holčičku, plně ocenil, či spíš pochopil, jaký smysl mělo, že po celý svůj dospělý život střádal bohatství. Jako by se připravoval na něco důležitého. Ve chvíli, kdy se ta nevinná holčička objevila na jejich prahu, porozuměl tomu, že jeho bohatství poslouží vyššímu účelu.

Nyní konečně pochopil, že to vše dělal, aby zaopatřil svou ženu – a nyní i svou dceru.

Ari byla jejich. Nechal sepsat falešné zprávy, jež dokazovaly těhotenství jeho ženy a potvrzovaly, že se po všech těch ztracených dětech rozhodl ji držet v ústraní a soukromí, aby porodila jejich dceru.

Rodný list pak stanovoval datum narození, jako rodiče určoval jeho a Ginger a jako místo narození byla uvedena malá klinika, kterou sponzoroval.

Nyní se vůbec poprvé vraceli do Spojených států i s jejich dcerou, jejíž minulost byla zapečetěna. Nikdo se o jejím skutečném původu nedozví ani ň. Zbývalo jen vrátit se ke svým životům. Přestože se Gavin postaral o to, aby jakákoli stopa po Arině minulosti vedla do slepé uličky, ani ho nenapadlo, že by měl jen na vteřinu polevit ze své ostražitosti. Jejich životy se navždy změní, on však vůbec nelitoval toho, jaký směr jejich osud nabral. Měl vše, v co může muž jen doufat – a co si může přát. Měl konečně vše a za to každý den od té zasněžené vánoční noci, kdy Ari vstoupila do jejich života, cítil vděk.

Pečlivě Ginger vysvětlil, jaké změny je čekají a že musejí být nadmíru opatrní v každém aspektu jejich nynějšího života. Obával se, že by se Ginger mohla začít cítit jako ve vězení, že by ji začalo unavovat žít v takovém ústraní. Mělo ho však napadnout, že jeho žena – stejně jako on – by udělala cokoli, aby jejich dceru ochránila.

Té noci, kdy byla Ari ponechána na jejich zápraží, se vytvořilo nezlomitelné pouto. Nedalo se to vysvětlit. Jako by jim byla předurčena. A to pouto sílilo, až si nikdo z nich nedokázal ani vzpomenout, jaký byl jejich život, než se Ari stala součástí jejich rodiny. Při přípravách na jejich návrat do Států Gavin jako první v tichosti prodal dům v Connecticutu, protože nechtěl, aby kdokoli našel jakoukoli stopu vedoucí k jejich minulosti předtím, než se objevila Ari. Nechtěl riskovat, že by se Arina matka vrátila tam, kde holčičku zanechala, a žádala ji zpět.

Během měsíců v zahraničí systematicky pracoval na tom, aby zmizeli z očí veřejnosti. Prodal několik svých společností a peníze investoval, aby byla jeho rodina v bezpečí.

Přes falešnou společnost, s kterou ho nic nespojovalo, koupil nový dům a neproniknutelně ho zabezpečil. A pak ho pro Ginger pomalu proměnil v domov snů. Místo, které bude milovat a ráda v něm trávit mnoho času.

Table of Contents

copyright

titul

1. kapitola

2. kapitola