Přeložila:

DANIELA ČERMÁKOVÁ

Amanda Quick: Nikomu nevěř

Vydání první

Copyright © 2015 by Jayne Ann Krentz

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2015 jako svou 1943. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Trust No One vydaného nakladatelstvím

G. P. Putnam’s sons, published by the Penguin Group (USA) LLC, New York v roce 2015

Český překlad © 2015 Daniela Čermáková

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Zdeňka Grigarová

Ilustrace na přebalu © 2015 Ricardo

Přebal a vazba © 2015 Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0157-0 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0158-7 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2015

Amanda Quick

NIKOMU NEVĚŘ

(ukázka)

Frankovi – beze všech pochyb tě miluju.

1

Na lístečku přišpendleném na přední části hedvábného pyžama mrtvého muže byla napsaná jediná věta z e-mailu vytištěného z počítače: Dnešek může být výjimečný den, stačí myslet podle Witherspoona.

Grace Ellandová se naklonila nad krví nasáklé přikrývky a přiměla se dotknout chladné kůže na krku Spraguea Witherspoona. Modré oči, kdysi tak rozzářené a podmanivé, měl otevřené. Slepě zíral do stropu ložnice. Robustní muž s čtvercovou čelistí a hřívou stříbrných vlasů vždy působil tak nějak nesmrtelně. Ale smrt ho nakonec dostala. Všechen šarm a elektrizující charisma, které uchvacovalo na jeho seminářích diváky po celé zemi, byly pryč.

Byla si jistá, že už je mrtvý několik hodin, ale měla dojem, že v nevidomých očích zahlédla slabou, obviňující otázku. Zaplavily ji otřesné vzpomínky. V šestnácti letech viděla tutéž otázku v očích jisté mrtvé ženy. Proč ses sem nedostala včas, abys mě zachránila?

Odvrátila pohled od těch mrtvých očí – a uviděla na nočním stolku neotevřenou lahev vodky.

Na strašlivý okamžik se v ložnici prolnula minulost se současností. Na staré podlaze zaslechla ozvěnu těžkých kroků. Hrdlo se jí stáhlo panikou, až se nedokázala nadechnout. Tohle se jí nemůže dít, to přece není možné. Je to jenom starý sen, pomyslela si. Zdá se ti noční můra, ale jsi vzhůru. Dýchej. Soustřeď se, zatraceně, a dýchej.

Dýchej.

Tahle mantra jí pomohla prorazit panikou navozený trans. Dunící kroky odvanuly do minulosti. Žilami jí proudil ledově chladný adrenalin, až se jí projasnilo myšlení. Tohle nebyl sen. Nacházela se v místnosti s mrtvým člověkem, a i když si byla skoro jistá, že ty kroky vyvolala její noční můra, pořád bylo docela dobře možné, že vrah se potloukal někde kolem.

Popadla nejbližší dostupnou zbraň – tu lahev s vodkou – a vykročila ke dveřím. Tam se zastavila a pozorně naslouchala. Velký dům působil prázdně. Možná že ty kroky byly sluchová halucinace vyvolaná zpanikařenými vzpomínkami. Nebo také ne. Každopádně bude nejchytřejší, když odsud co nejrychleji vypadne a zavolá policii.

Vyšla na chodbu, snažila se působit co nejmíň hluku. Dům byl zahalený do mlhy stínů. Všude stály elegantní květináče s kytkami – živým zeleným bambusem, palmami a kapradinami. Sprague věřil, že hojné rostlinstvo přidá na kvalitě vzduchu v domě a také zvýší pozitivní energii v atmosféře.

Závěsy, jež zakrývaly okna, byly na noc zatažené. Dnes ráno nebude nikdo, kdo by je roztáhl. Ne že by to k něčemu bylo. Svítání v zimním Seattlu s sebou přineslo studenou, zataženou oblohu a na okna teď bušil déšť. Ve dnech, jako byl tenhle, lidé raději rozsvěceli.

Ve dveřích na ni nikdo nečíhal. Pevně sevřela hrdlo lahve a sešla po širokém schodišti. Když dorazila dolů, proběhla obrovským obývacím pokojem.

V prvním patře domu se vyznala, protože Sprague Witherspoon pořádal spoustu večírků. Grace a další členy Witherspoonových seminářů vždycky pozval také.

Byla to rozlehlá místnost zařízená tak, aby se na takové události hodila. Křesla, polstrovaná sedátka a stoly byly uspořádané ve stylu, který designéři nazývali konverzačním seskupením. Na zdech visela spousta drahých obrazů.

Životní styl Spraguea Witherspoona odpovídal tomu, co vyučoval ve svých seminářích. Sprague zastával pozitivní myšlení a optimistický přístup.

Jenomže teď ho někdo zavraždil.

Proletěla hlavními dveřmi ven do nádherně upravených zahrad. Ani se nezastavila, aby si přes hlavu přehodila kapuci. Než dorazila k malému autíčku čekajícímu na široké kruhové příjezdové cestě, vlasy a tvář měla promočené.

Skočila za volant, zamkla všechny dveře, položila lahev vodky na podlahu a nastartovala. Pak projela vysokou ocelovou branou a vyjela ven do tiché obytné čtvrti.

Venku pak auto zastavila a natáhla se do kabelky pro telefon. Vyťukat číslo na policii nebylo snadné, protože se jí strašně třásly ruce. Když se konečně ozval spojovatel, musela zavřít oči, aby se soustředila na poskytnutí základních informací.

Dýchej.

„Sprague Witherspoon je mrtvý.“ Pozorovala obrovskou bránu, zatímco diktovala adresu. „Aspoň si myslím, že je mrtvý. Nenahmatala jsem žádný pulz. Vypadá to, že byl zastřelen. Všude je... spousta krve.“

Hlavou jí probleskly další vzpomínky. Muž s tváří staženou do krvavé masky. Krev stékající na ni. Krev všude kolem.

„Je v domě ještě někdo, madam?“ Hlas na druhé straně byl ostrý a naléhavý. „Jste v nebezpečí?“

„To si nemyslím. Už jsem venku. Před několika minutami jsem zašla pana Witherspoona zkontrolovat, protože dnes ráno nedorazil do kanceláře. Brána byla otevřená a hlavní dveře odemčené. Alarm byl vypnutý. Nijak mě to nezarazilo, protože jsem předpokládala, že je na zahradě. Když jsem ho venku nenašla, vešla jsem do domu. Volala jsem na něho. Když neodpovídal, začala jsem se bát, že možná spadl nebo se mu udělalo špatně. Víte, žije sám a –“

Zmlkni, Grace. Plácáš nesmysly. Musíš se soustředit. Panikařit můžeš začít až později.

„Zůstaňte venku,“ nařídil spojovatel. „Pomoc už je na cestě.“

„Ano, dobře.“

Grace hovor ukončila a zaposlouchala se do sirén v dálce.

Teprve ve chvíli, kdy před jejím autem zastavilo první vozidlo s logem seattleské policie, vzpomněla si na fakt, který znali všichni diváci televizních detektivek. Pokud šlo o podezřelé, policie vždycky nejvíc zpovídala ty, kdo tělo našli.

Měla pocit, že vyšetřovatelé si ještě víc proklepnou osobu, která měla ve zvyku nacházet mrtvá těla.

Dýchej.

Sklopila pohled na lahev ležící na podlaze auta. V žilách jí ztuhla krev.

Nepanikař. Spousta lidí pije vodku.

Nikdy si však nevšimla, že by Sprague pil něco jiného než jen zelený čaj a drahé bílé víno.

Našla v kabelce kapesníček a použila ho na zvednutí lahve. Ne že by na tom teď záleželo. Její otisky už budou úplně všude.

2

„Zřejmě můžeme být všechny tři rády, že máme poměrně slušné alibi,“ konstatovala Millicent Chartwellová. Zesláble se opřela o zadní stranu boxu a se zoufalým výrazem pozorovala svoje martini. „Moc se mi nelíbilo, jak mě dneska ten roztomilý detektiv pozoroval, když jsem sepisovala výpověď.“

„Na mě se také zrovna neusmíval,“ ozvala se Grace. Napila se bílého vína. „Vlastně nebýt optimistka, řekla bych, že hledal záminku, aby mě mohl zatknout za Spragueovu vraždu.“

Kristy Forsythová odložila skleničku. V očích se jí třpytily slzy. „Nemůžu uvěřit, že pan Witherspoon už není mezi námi. Mám pocit, že muselo dojít k nějakému strašnému nedorozumění a že určitě zítra ráno vejde do kanceláře tak jako vždycky, s čerstvými koláčky nebo koblihami.“

„Žádné nedorozumění,“ prohlásila Grace. „Viděla jsem ho. A Nyla Witherspoonová identifikovala otcovo tělo. Byla jsem pořád v domě a mluvila jsem s policií, když přijela. Byla hodně rozrušená. V slzách. Otřesená. Upřímně, myslela jsem, že omdlí.“

Bylo už po páté hodině. Všechny tři byly vyčerpané a stále omráčené, to bylo Grace jasné. Blízké setkání s vraždou většinu lidí vynervovalo. Spolu s kolegyněmi z kanceláře nepřišly jen o skvělého šéfa, ale i o zaměstnání. Všechny se shodovaly na tom, že práce pro Spraguea Witherspoona byla to nejlepší, co se v jejich kariérách mohlo stát. Spragueova vražda však obrátila jejich životy vzhůru nohama.

Po výpovědích Millicent navrhla, že si zajdou na drink. Všechny souhlasily. Teď seděly v boxu v jejich oblíbené, útulné hospůdce a kavárničce v jednom poblíž Pike Place Marketu.

Den končil tak, jak začal, deštěm a šerem. Před pár týdny minul zimní slunovrat. Dny začínaly být viditelně delší – obyvatelé Seattlu dychtivě sledovali nuance v neustále se měnících vzorcích slunečního světla – ale kvůli brzkému soumraku se zdálo, jako by byl pořád prosinec.

Millicent upila martini a přimhouřila oči. „Kdybych byla policajt, prvním podezřelým na mém seznamu by byla Nyla Witherspoonová.“

Jako Spragueova účetní a finanční manažerka měla Millicent ve zvyku mířit přímo k věci, bez ohledu na téma. Byla to energická zrzka se skvělou postavou a oblibou v martini a občasných barových románcích.

Millicent už pro Spraguea pracovala skoro rok, když se Grace připojila k týmu. Na první pohled se zdálo, že má úplně všechno – půvab filmové hvězdy a mozek počítače. Obojí používala, aby se ve světě prosadila. Millicent však chyběla rodina. O její minulosti toho nikdo moc nevěděl. Ona sama o ní mluvila jen nerada. Jednou však prozradila, že z domova odešla v šestnácti a už nikdy se nehodlala vrátit. Věděla, jak přežít. Navzdory všemu, co se jí postavilo do cesty, vždycky přistála na svých jehlových podpatcích.

Kristy zamrkala, aby zahnala další slzy. „Nyla může Spragueovou smrtí získat nejvíc, že? Ale je to jeho dcera, proboha. Všichni víme, že se ne vždycky shodli. Jejich vztah byl složitý. Že by však zavraždila vlastního otce?“

Kristy byla nejnovější členkou Witherspoonova týmu. Narodila se a vyrostla v malém městečku v Idahu a do Seattlu se přestěhovala, aby zažila nějaké dobrodružství a – jak vysvětlila Grace a Millicent – měla větší výběr potenciálních manželů. Se světle hnědými vlasy, vřelýma očima a pěknými rysy byla atraktivní takovým tím milým způsobem, který se skvěle osvědčil při kontaktu s Witherspoonovými klienty.

Na rozdíl od Millicent si byla Kristy se svou rodinou blízká. Ačkoliv se svým spolupracovnicím přiznala, že se nechtěla provdat za jistého farmáře, bylo jasné, že se jí venkovský svět, který opustila, velice zamlouval. Neustále své kolegyně zasypávala humornými historkami o tom, jaké to bylo vyrůstat na farmě.

Grace a Millicent uvažovaly o tom, že Spragueovi bylo Kristy líto, když se snažila přežít ve velkoměstě. Možná že ji zaměstnal ze soucitu. Každého však překvapilo, když se ukázalo, že Kristy má nedocenitelný organizační talent a schopnost okouzlit klienty. Jak poptávka po Witherspoonových seminářích rostla, bylo stále složitější koordinovat Spragueův hektický program. V poslední době měli tolik práce, že Sprague uvažoval, jestli nemá pro Kristy najmout asistentku.

„Nebylo by to poprvé, co by nějaký dědic všechno uspíšil,“ poznamenala Millicent. „Navíc víme, že Nyla byla na Spraguea naštvaná. Neustále se hádali. A všechno se jenom zhoršilo, když se objevil pan Dokonalý. Sprague ho neschvaloval, a to Nylu ještě víc rozzlobilo. Podle mého by byla schopná udělat cokoliv, aby se dostala ke svému dědictví. Nesnášela Spraguea za to, že na něm byla finančně závislá.“

„No, je dospělá, žádné děcko,“ zdůraznila Grace.

„Já bych řekla, že se rozhodla na peníze nečekat,“ prohlásila Millicent. Znovu upila martini, sklonila sklenku a probodla Grace a Kristy chmurným pohledem. „Navíc bychom neměly zapomínat ještě na jednu věc.“

Kristy se zamračila. „Na jakou?“

Millicent vyndala z martini drobné plastové párátko a snědla olivu. „Je pravda, že měla Nyla s otcem spory, ale ani nás tři moc v oblibě neměla. Měly bychom si radši hlídat záda.“

Kristy vytřeštila oči. „Bože, myslíš to vážně, co?“

„Hm, jo,“ potvrdila Millicent.

Grace zvedla skleničku a napila se. Víno začínalo zklidňovat nervozitu, která ji celý den neopouštěla, ale ze zkušenosti věděla, že ty účinky nevydrží. Opakovala si, aby myslela pozitivně, ale měla ošklivý pocit, že se dnes v noci vrátí staré sny.

Podívala se na Millicent. „Vážně si myslíš, že pro nás Nyla představuje nějakou hrozbu?“

Millicent pokrčila rameny. „Jen tvrdím, že trocha opatrnosti teď neuškodí. Říkám vám, Nyla Witherspoonová je nepředvídatelná. Se Spraguem měli napjatý vztah, ale když se objevil ten nový snoubenec...“

„Burke Marrick,“ dodala Kristy. Ušklíbla se. „Alias pan Dokonalý.“

„Víte co?“ zeptala se Millicent. „Burke Marrick byl Spragueovou nejhorší noční můrou. Sprague se vždycky bál, že se objeví nějaký pohledný, upovídaný podvodníček a Nyle se z něho podlomí kolena. Proč si myslíte, že Sprague trval na tom, že jí bude platit účty a posílat podporu? Snažil se ji chránit.“

Kristy si odfrkla. „Z Nyliny podpory by vyžily menší země.“

„Na skutečné částce nezáleží.“ Millicent namířila párátkem na Kristy. „Jestli se v něčem vyznám, jsou to peníze a to, jak na ně lidé reagují. Věřte mi, nikdo si nikdy nemyslí, že má dost. Nyla nedokázala vystát pomyšlení, že většina jejího dědictví je uložená ve zvláštním svěřeneckém fondu, ke kterému získá přístup až po otcově smrti. A mám tušení, že pan Dokonalý na ni tlačil, aby se k těm penězům dostala mnohem dřív.“

Na stůl se sneslo pochmurné ticho. Grace uvažovala o faktu, že se Spragueovou náladovou dcerou měly spory všechny tři. Nyla na ně zřejmě žárlila. A teď jí do klína spadne dědictví, které si bude užívat se svým okouzlujícím snoubencem. Z jisté perspektivy se zdálo, že Nylu čeká růžová budoucnost. I pana Dokonalého.

Grace si odkašlala. „Uvědom si, co říkáš, Millicent. Jestli máš pravdu, znamená to, že Burke Marrick je další podezřelý.“

Kristy pomalu odložila sklenku. „Co když Spragueovu vraždu naplánovali Nyla a Burke společně?“

Millicent pokrčila rameny. „To by mě nepřekvapilo.“

„Asi bychom měly s těmi konspiračními teoriemi radši přestat,“ navrhla Grace. „Jestli chceš sepsat seznam podezřelých, potřebuješ opravdu velký list papíru.“

Kristy a Millicent se na ni podívaly.

„Jak to myslíš?“ podivila se Kristy. „Sprague byl tak milý. Tak štědrý.“

V Millicentiných očích vzplálo pochopení. „Máš pravdu, Grace. Po Nyle a Marrickovi bychom na ten seznam musely připsat i Larsona Raynera.“

„Všechny víme, že Larson a Sprague spolu nevycházeli zrovna moc ukázkově,“ nadhodila Grace. „Co může být lepší motiv než spory mezi obchodními partnery?“

„To je fakt,“ přikývla Kristy. „Vzpomínáte si, jak minulý měsíc Larson vletěl do kanceláře a obvinil Spraguea, že mu krade klienty?“

„Profesionální závist a velká dávka žárlivosti, nemluvě o poklesu příjmů.“ Millicent se usmála. Zelené oči jí zazářily. „Skvělé motivy pro vraždu.“ Podívala se na Grace. „Zajímalo by mě, jestli si Larson uvědomuje, že za to, jak se před rokem a půl začalo Spragueovi dařit, můžeš ty.“

Grace cítila, jak začíná rudnout. „To přeháníš. Měla jsem pár nápadů a Sprague mě je nechal uskutečnit, nic víc.“

„Nesmysl,“ prohlásila Millicent vesele. „Než jsi přišla, Sprague Witherspoon byl jenom dalším motivačním řečníkem mezi obrovskou konkurencí. To ty jsi jeho podnik pozvedla do nových výšin.“

„Millicent má pravdu,“ přidala se Kristy. „Kdyby ubohého Spraguea včera v noci nezavraždili, stal by se z něho za pár měsíců guru číslo jedna, a to díky tobě.“

„Witherspoonovým seminářům se dařilo dobře, než jsi přišla,“ pronesla Millicent. „Ale peníze se začaly valit až po tom, co byla vydaná ta kuchařka. Z blogu Afirmace na každý den se pak stala senzace. Během posledních měsíců Kristy ani nestíhala potvrzovat všechny semináře. Není to tak, Kristy?“

„Ano.“ Kristy se nostalgicky usmála. „Sprague trávil celý týden na cestách. Nechápu, jak to dokázal. Ale nikdy si nestěžoval, když jsem ho posílala na další semináře.“

„Zbožňoval to,“ dodala Grace. „Zbožňoval cestování a publikum. Měl obrovské charisma a neuvěřitelnou schopnost komunikovat s diváky.“

Kristy smutně pokývala hlavou. „Ale byla to ta kuchařka a blog s afirmacemi, které dostaly Witherspoonovy semináře na vrchol. A oba projekty jsi vymyslela ty.“

„Kuchařka a blog by nikdy nestačily, kdyby na nich nebylo Witherspoonovo jméno,“ namítla Grace. „Já jsem jenom vymyslela pár marketingových vychytávek, které odpovídaly Spragueovu přístupu pozitivního myšlení.“

„Tomu se říká budování značky,“ prohlásila Millicent. „Nepřekvapilo by mě, kdyby ti zanedlouho zavolat Larson Rayner a udělal ti nabídku, kterou bys nemohla odmítnout.“

Kristy se rozzářila. „Třeba nám všem nabídne místa ve své firmě. Jsme, nebo jsme spíš byly, Spragueův tým. Larsonovi je určitě jasné, že máme ty správné schopnosti, abychom ho dostaly na vrchol.“

„To je pravda,“ přikývla Grace. „Ale možná bys to místo zvážila, kdyby se ukázalo, že je Larson Rayner podezřelý ze Spragueovy vraždy. Mohlo by být obtížné domlouvat mu v budoucnosti semináře.“

Kristy sebou trhla. „To by mohl být menší problém.“

„Když už mluvíme o tom seznamu podezřelých,“ pokračovala Grace, „s Nylou, Burkem a Larsonem Raynerem nekončí. Musíme přidat všechny ty podivné a naštvané účastníky seminářů – lidi, kteří si v e-mailech Spragueovi stěžují, že v jejich životech nenastala žádná dramatická změna, když začali docházet na jeho semináře.“

„Hm, sakra,“ hlesla Millicent. „Máš pravdu, Grace. To by byl dlouhý seznam.“

Kristy si povzdechla. „Vzhledem k okolnostem je to asi ošklivé, ale nemůžu si nevšimnout, že kdyby byl Larson Rayner podezřelý, náš okruh potenciálních zaměstnavatelů by se extrémně snížil. Asi není moc osob, které by hledaly lidi schopné řídit kancelář motivačního řečníka.“

„Na druhé straně,“ prohlásila Millicent zamyšleně, „jestli Raynera neobviní, bude nás potřebovat. Zajímalo by mě, jestli to ví?“

Grace zvedla sklenku s vínem. „Nastal čas na opravdové pozitivní myšlení, jak by řekl Sprague.“

„Potřebujeme Witherspoonovu afirmaci pro úspěšné hledání práce,“ navrhla Kristy. Pousmála se na Grace. „A afirmace tu vymýšlíš ty. Máš nějakou?“

Millicent se rozesmála. „No, Grace? Jak by zněla Witherspoonova rada pro ty z nás, kteří se náhle ocitli bez práce?“

Grace přejela konečkem prstu po okraji sklenky a zamyslela se.

„Kdyby tu Sprague byl, připomněl by nám, že nikdo nezažije zajímavou budoucnost, když bude sedět doma na zadku a čekat, až bude pěkné počasí,“ prohlásila. „Abys našel svoji budoucnost, musíš vyjít ven a projít se v dešti.“

„To zní dobře,“ přikývla Kristy. Vřelé oči zesmutněly a zvážněly. „Nevím, jak vy, ale práce pro Witherspoonovy semináře mi opravdu změnila život.“ Zvedla sklenku. „Na Spraguea Witherspoona.“

„Na Spraguea,“ potvrdila Millicent.

„Na Spraguea,“ přidala se Grace.

Millicent do sebe hodila zbytek martini a mávla na číšníka pro další.

„Nejspíš bych to neměla říkat,“ prohlásila, „vzhledem ke všem těm prachům, které jsem vydělala, a rozhodně tě nechci urazit, Grace, ale musím říct, že jsem ty pitomé Witherspoonovy afirmace vždycky nesnášela.“

3

Ten sen už na ni čekal...

Vítr prohánějící se starým, opuštěným blázincem zachytil dveře na vrcholku schodiště a zabouchl je.

Temnota sklepení se kolem ní sevřela. Najednou nemohla dýchat. Věděla, že nesmí ukázat, jak moc se bojí. Musí zůstat silná kvůli tomu chlapci. Byl nepřirozeně klidný, tak jak lidé ve snech bývají. Držel se jí za ruku a zvedal k ní tvářičku.

Věděla, že čeká, zda ho zachrání. Dospělí to dělávali – zachraňovali malé děti. Chtěla mu říct, že není opravdový dospělý. Bylo jí jenom šestnáct.

„Vrací se,“ zašeptal chlapec. „Ublížil té paní a ublíží i nám.“

Namířila baterku z mobilu na hromádku na podlaze. Nejdřív ji napadlo, že někdo nechal ve sklepě sbalený spacák. Jenže to spacák nebyl. Oči mrtvé ženy na ni zíraly přes tlusté vrstvy igelitu.

Na dřevěné podlaze nahoře zaduněly těžké kroky. Rychle baterku vypnula.

„Schovej se,“ řekla chlapci v jazyku snů.

Kdesi nahoře se otevřely dveře. Vchod do sklepa znovu ozářilo šedavé světlo. Za chvíli se objeví ten netvor.

„Je pozdě,“ hlesl chlapec. „Už je tu.“

Na podlaze vedle mrtvé ženy ležela malá lahvička od léků. A vedle lahev s alkoholem. Značku na lahvi nerozeznala, ale rozluštila slovo vodka.

Jediná cesta ven vedla přes dveře na vrcholku schodiště...

Upozornění na e-mail cinknutím ji vytrhlo z noční můry v přívalu adrenalinu, z něhož se jí stáhl krk a ztuhla krev v žilách. Pár vteřin jí srdce bušilo v temném rytmu vrahových kroků. Vznášela se v zamlžené oblasti mezi snovým stavem a bděním.

Dýchej.

Už to bylo dlouho, co ji ten sen pronásledoval, ale kdysi dávno si osvojila každodenní dýchací rutinu. Byl to jeden ze tří rituálů, které pravidelně provozovala. Všechny souvisely s touto noční můrou z minulosti.

Rychle se posadila na okraj postele a soustředila se na dýchání. Nervózní pocity však hrozily, že ji přemůžou. Nedokázala v klidu sedět, a tak vstala, přešla do obýváku a začala rázovat sem a tam. Občas pár minut trvalo, než se uklidnila.

Jemný svit nočních světel ozařoval každý pokoj v malém bytě. Navíc byly roztažené závěsy, aby do okna v patnáctém patře dosáhlo světlo velkoměsta. Nerozsvítila žádnou z lamp nebo některý z lustrů, protože nechtěla přetěžovat už tak přetížené smysly.

Dýchej.

Hlavou jí probleskly obrazy ze snu, držely se jí, aby ji znovu stáhly do temné, vířící díry čiré paniky. Kůže jí mravenčila. Pulz uháněl.

Při přecházení si slibovala to, co vždycky. Pokud se neupokojí, vezme si léky na uklidnění, které jí předepsala doktorka. Za posledních několik let jí ten slib, spolu s dýchacími cvičeními, obvykle stačil, aby se dostala z těch nejhorších nočních můr.

Table of Contents

copyright

titul

Věnování

1

2

3