Prológ

Niečo sa mi pohlo pod nohami. Zrazu som padala kdesi dolu a cítila som zvláštny pach. Pozerala som sa na oblohu, ale mesiac sa mi čoraz viac vzďaľoval. Prečo bol zrazu taký červený? Červený ako krv. Čo sa to deje? Kde to som?

Ešte nikdy som sa necítila taká bezvládna. Nedokázala som sa pohnúť, telo ma vôbec neposlúchalo. Bála som sa, ale bol to zvláštny pocit strachu. Tak toto je smrť?

Otázky smerovali ku mne.

1. Zmätok

(SYRA)

„Darrek? No konečne, tak tu si,“ povedala som nahlas. „Hľadám ťa po celej budove!“

kričala som na neho.

„Čo hovoríš, Syra?“ spýtal sa Darrek. „Nič nepočujem.“

„Chceš niečo piť?“

„No jasné, veď oslavujeme, nie? Máš predsa narodeniny!“ usmial sa a vyceril nasilu zuby.

Bolo to smiešne, ale Darrek to tak robil. Opätovala som mu grimasu a objednala dve tequily. Ešteže v nápojoch, ktoré sa predávajú v klube, je alkohol ubraný na minimum, inak by som to dnes asi nezvládla. A vlastne nikto, kto sa tu baví, každý by po chvíli odkväcol, a o to Trivianovi pri otváraní tohto klubu nešlo. Chcel, aby sa tu každý cítil dobre a vydržal čo najdlhšie. Tak vymyslel takúto fintu. Som už asi tri hodiny v Trivianovom klube. Všetci trvali na tom, že moje narodeniny sa musia osláviť práve tu. Nič som proti tomu nemohla namietať, rozhodli za mňa mesiac dopredu. Barmanka položila na bar poháriky. Zrazu sa odniekiaľ objavila Miranna. Oba chytila hneď do rúk a vypila ich za sebou na jeden šup. Tretí už mala pripravený a ďalší podávala mne.

„Tak všetko najlepšie, zlatko!“ povedala a usmiala sa. „Prepáč, ale dnes je tu blázinec. Si populárna po tom kúsku, čo ste predviedli s nebezpečnou ampulkou, Syra!“ Dodala a s úctou vystrúhala vážnu grimasu. Potom sa hneď zvrtla na opätku a už jej nebolo. Mala v pláne sa na mojej oslave iba baviť, ale keď uvidela, ako je všetko podľa nej ,zle´ zorganizované, už sa nedala zastaviť.

„Prosím ťa, môžem ešte raz to isté?“ naznačila som barmanke.

Vtom sa otočil Darrek.

„Niečo som zmeškal?“ spýtal sa.

„Ani nie, bola tu Miranna, ale namiesto oslavovania sa rozhodla, že musí napraviť všetky nedostatky, ktoré sa v klube vyskytli počas jej neprítomnosti a zároveň musí nájsť niekoho schopného, kto to tu bude viesť,“ odpovedala som a usmiala sa. „Miranna si kúpila len pár blokov odo mňa apartmán, takže sme takmer susedky a navyše premýšľa nad otvorením podobného klubu v okolí.“

Darrek sa usmial.

„To znamená, že do New Yorku príde riadna piraňa!“

„Kde je vlastne Lea? Dlho som ju nevidela,“ prerušila som Darreka.

„Mala by sa každú chvíľu ukázať, išla sa osprchovať, trochu sme spolu vymýšľali.“

„Aha...“ prikývla som.

Nevedela som, čo povedať. Viem, že Darrek a Lea majú k sebe blízko, ale ešte nikdy som nepočula Darreka rozprávať takto otvorene predo mnou o Lei. Trochu ma to zarazilo, ani neviem prečo. Chvíľu ticha prerušil opäť Darrek.

„Tak na zdravie, Syra! Dúfam, že sa ti môj darček páči,“ pozrel na mňa a zdvihol jedno obočie. „Hm?“

„Darrek, tá motorka je zatiaľ ten najúžasnejší dar, aký som kedy na narodeniny dostala. Riadne som ju prevetrala cestou sem. Minulý rok to bol medailón malej motorky...“ povedala som.

„... ktorý stále nosíš, predpokladám,“ skočil mi do reči Darrek.

Prikývla som, usmiala sa a zamávala mu malým príveskom na krku.

„... a tento rok ozajstná motorka! Už sa neviem dočkať mojich budúcich narodenín,“ dokončila som s určitým vzrušením v hlase.

„Bolo mi potešením,“ povedal Darrek a poslal mi vzdušný bozk, ako to urobil už veľakrát predtým.

„Ale, ale...“ skočila nám do rozhovoru Lea a usmiala sa.

V zlato-čiernych krátkych šatách vyzerala úžasne, jemne zatočené blond vlasy jej padali do tváre.

„Zase sa vyťahuje, akú skvelú motorku ti daroval?“

„Áno, áno,“ rýchlo som pritakala a obe sme prevrátili oči smerom na Darreka a šupli do seba tequilu.

Všetci sme sa zasmiali na spoločnom vtipkovaní. Atmosféra bola skvelá a uvoľnená. Už mi tu chýbal iba Trivian. Celý deň sa neukázal, až som si začala myslieť, že zabudol a zase niekam odišiel. V ostatnom čase to takto robil. Odišiel a potom sa ukázal, ako keby sa nič nestalo. Dosť mi to prekážalo, ale zatiaľ som mu nič nehovorila. Nechcem sa s ním hádať, aj keď mám na to niekedy hroznú chuť.

„Nech sa páči,“ ozvala sa barmanka a už nám podávala ďalší drink.

„Nič som neobjednávala, už mám dosť,“ odpovedala som.

„To je odo mňa,“ usmiala sa. „Tak na teba, Syra!“ Povedala a už jej nebolo, tiež sa vyparila.

Dnes bolo v klube mimoriadne veľa ľudí, chýbal však Trivian. Bolo mi smutno.

„On príde,“ zareagovala na môj smútok Lea. „Určite je už na ceste. Nezabudol, viem to.“

Usmiala som sa na ňu a mala pravdu. Zazrela som ho, ako práve kráča dolu schodmi. Mal na sebe čiernu hodvábnu košeľu a čierne džínsy. Košeľu mal trochu rozopnutú, vlasy stiahnuté do vrkôčika..., takto vynikli jeho zelené oči, sú ako magnet. Veľmi mu to pristalo. Vyzeral príťažlivo a uvoľnene. Usmiala som sa v duchu a pomyslela si, že predsa nezabudol. Dnes chcem byť hlavne s ním. Chcela som vzlietnuť a ísť za ním, usmiať sa a pobozkať ho, ale naraz sa po jeho boku zjavila ešte jedna osoba. Bola to žena, opierala sa mu o rameno, pričom ho držala za pažu a niečo si šepkali.

„Poznáš ju?“ prerušila ma Lea.

Asi uvidela môj prekvapený výraz.

„Kto je tá ženská s Trivianom?“ spýtala sa ešte raz.

„Neviem, Lea, nemám ani poňatia. Nikdy som ju nevidela,“ odpovedala som.

„To je Cleina mamička,“ pridal sa do rozhovoru aj Darrek. „Volá sa Anna alebo tak nejako.“

Uškrnul sa.

„Počkaj, Darrek, o čom to hovoríš? Akože mamička? Si robíš vtipy? Veď táto žena je mladšia odo mňa a nie to ešte od Cley,“ odporovala mu Lea.

„Áno, ale je to jej nevlastná matka,“ smial sa. „Nivan sa oženil tesne pred smrťou a toto je jeho rozkošná ženuška, teda už teraz smutná vdovička. Hm.“

Darrek sa zatváril zamyslene a uštipačne zároveň.

Vtom ho Lea jemne kopla do nohy.

„Prečo si mi o tom nič nepovedal?“ spýtala sa Lea.

„Nevedel som, že je to pre teba dôležité, ale mám taký pocit, že táto informácia je momentálne dôležitá pre niekoho iného.“

Obaja sa otočili smerom ku mne.

Ja som sa tvárila, že ich nepočujem a ani nevidím. Ale čo robí vdovička s Trivianom? Lea aj Darrek na mňa stále civeli a mne to už začalo byť nepríjemné.

„Čo je?“ zagánila som.

Obaja odvrátili pohľady. Sama som bola prekvapená, s akou poslušnosťou obaja stíchli.

„Aj tak si myslím, že by si mala...“

„Dobre, dobre, už idem, Darrek,“ precedila som cez zuby.

Lea doňho štuchla, aby ma nechal na pokoji. Už-už som chcela vzlietnuť, keď ma niekto chytil zozadu za pás a pobozkal na krk. Bol to Levant.

„Všetko najlepšie k narodeninám, Syra,“ pošepol mi do ucha.

Usmiala som sa naňho. Pustil ma a odsunul mi vlasy na jednu stranu. Otočil ma tvárou k sebe a chytil za ruku. Okolo krku mi omotal smaragdovozelený hodvábny šál, cez ktorý sa tiahol po krajoch obrys vrany čiernej farby. V spodnej časti šálu bolo vyšité: Pre moju jedinú Syru od L.

„Fííha, to je nádhera,“ vzdychla nahlas Lea.

„Levant, ďakujem,“ povedala som.

Levant sa na mňa spokojne usmial a už ho nebolo. Celé to bolo také zvláštne a hypnotizujúce, presne ako aj ten šál. Cítila som Trivianov pohľad a zaregistrovala som, ako sa na celú situáciu pozeral z opačnej strany baru. Keď sa naše pohľady stretli, veľmi som sa snažila niečo vyčítať z jeho pohľadu, ale bol prázdny. Nič som v jeho očiach nezachytila. Dokonca som mala pocit, že ma nevnímal ako niekoho, koho pozná. Aj keď sme sa vídali už akosi menej, naše stretnutia boli vždy úplné a dokonalé. Ľúbim ho a on ľúbi mňa, veď mi to povedal len pred piatimi dňami. Predtým, než odletel na Sever, a dnes sme sa tu mali stretnúť. Nadýchla som sa a pootočila hlavu. Nezniesla som ten jeho nevysvetliteľný pohľad.

„Syra, choď za ním,“ ozvala sa Lea.

Aj Darrek do mňa štuchol a naznačil, aby som šla.

„Ale veď už idem,“ odpovedala so im. „Hneď som naspäť.“

Ukázala som hlavou, že letím na koniec baru za Trivianom.

Spokojne sa na seba pozreli a ja som vzlietla. Ale namiesto za Trivianom som zamierila von z klubu. Nevideli ma. O to lepšie, pomyslela som si. Nemala som vôbec náladu a ani chuť sa s ním rozprávať po tom, čo som videla. Očividne si veľmi rozumel s Annou. S dlhonohou dokonalou ženou, za ktorou sa všetci, ale naozaj všetci obzerali, keď vošla do klubu. Ja som bola príliš nahnevaná na to, aby som sa s ním vedela normálne zhovárať. Vyšla som z jaskyne a chcela byť sama. Sadla som si na okraj skaly a vychutnávala som si pohľad na úplne pokojný oceán. Vzduch ma hladil na tvári a na perách som cítila slaný povlak. Bolo šero, čiže niečo po polnoci. V noci je na oblohe červený pás, ako keby horel kúsok zeme v diaľke, ale to je iba ukryté slnko. Vyjde na dve hodiny a podľa mojich výpočtov by to malo byť tak o hodinu. Východ slnka je rozdielny podľa obdobia. Či už je to obdobie tepla, keď vychádza ráno asi o tretej, alebo obdobie veľkého tepla, ktoré je teraz a slnko by malo vyjsť približne o štvrtej. Potom nadíde obdobie dažďov, ktoré nastane asi o tri mesiace, vtedy slnko vychádza iba na hodinu, ráno okolo šiestej.

Čakala som, bola príjemná noc. Ľahla som si a sledovala oblohu. Hoci bola nehybná a celá v jednej farbe, keď som sa zadívala, ukazovali sa mi na nej rôzne obrazy a tvary. Áno, presne toto som potrebovala. Po niekoľkých tequilách som sa cítila trocha omámene. Navyše bolo tak teplučko. Ľahko sa dýchalo. Cítila som zvláštny tlak na hrudi, taká nenápadná bolesť. Oči sa mi zatvárali a nohy som mala zrazu nevládne. Cítila som, že padám do hĺbky, do hĺbky svojich myšlienok a spánku. Vedela som, že nemôžem zaspať. Je to nebezpečné. Bola som veľmi blízko nateraz pokojného oceánu, ale to sa mohlo za chvíľu zmeniť. Oceán je ako malé dieťa, chvíľu je pokojné, keď má všetko, čo potrebuje. Len čo mu začne niečo chýbať, mrví sa a je neposedné.

Ale keď mne sa chce tak veľmi spať. Padala som dolu a mala som strach. Zároveň som sa bála toho, čo uvidím. Bola som smutná, pretože som sa obávala, že už viac neuvidím Triviana. Ale uvidela som ho a podával mi ruku. Jeho tvár sa na mňa usmievala a jeho nahé telo ma volalo k sebe. Nebol tam však sám, bola s ním aj nejaká iná žena, ktorá ho nechcela pustiť. Vlasy sa jej lepili na tvár. Neviem, kto to bol, nedala sa rozoznať. Jej nahé telo sa túlilo k Trivianovi. Jeho ruka, ktorou sa načahoval za mnou, sa začala vzďaľovať tak ako aj on sám. Potom som namiesto Triviana videla pred sebou zase toho muža s kapucňou, ktorý sa na mňa usmieval. Nie, nie! Kde si? Prečo ma opúšťaš, Trivian? Kričala som naňho, ale viem, že ma nepočul.

Niekto ma však ťahal a držal silno a pevne. Zrazu som bola v bezpečí.

„Syra, prebuď sa, Syra,“ prihováral sa mi niekto.

Cítila som trasenie a zároveň ma veľmi pálilo v hrudi. Niekto ma naklonil na bok a ja som začala vypľúvať množstvo slanej vody. Po chvíli to celé ustalo a ja som sa konečne nadýchla.

„Čo sa stalo?“ zašomrala som a pomaličky som otvárala oči. „Kde som to?“

Začala som sa obzerať naokolo.

Vedľa mňa sedel Levant. Jeho tmavé vlasy sa zdali ešte tmavšie a jeho ostré črty pôsobili ešte ostrejšie. Pozrel sa mi do očí.

„Syra?!“ pošepol. „Zaspala si na skalách, oceán ťa mohol stiahnuť so sebou. Čo to vyvádzaš?“

Pýtal sa ma a od hnevu zatínal pri tom zuby.

„V klube ma to už nebavilo,“ pokračoval Levant. „Chcel som sa ísť nadýchať čerstvého vzduchu a počkať, kým vyjde slnko. Ale uvidel som niekoho dolu na skalách, ako sa azda o chvíľu skotúľa do vody. Prišla si o rozum? Takto zaspať?“

„Ako si ma dostal až sem hore?“ nechápala som.

„Zdvihol som ťa zobákom zo zeme. Našťastie, že si mala okolo krku šál, ktorý som ti daroval. Keď si sa premenila vo vzduchu, už to bola hračka. Držal som ťa zobákom za perie na ramene. Trochu tam krvácaš,“ vysvetľoval. „Som síce už starší, ale o to silnejší, medzi nami je rozdiel iba jeden a pol generácie, Syra. A to medzi vranami, ako sama vieš, nie je až tak veľa.“

Usmial sa, hlavu mal stále nad mojou a jeho čierne vlasy ma začali štekliť na tvári, až som nahlas a silno kýchla.

„Naozaj? Hm,“ zamyslela som sa a Levant sa usmial. „Kde to vlastne sme? Slnko už vyšlo?“

„Nie, ale východ sa už blíži,“ odpovedal potichu Levant. „Som rád, že ho strávim s tebou, Syra.“

Neodpovedala som. Nevedela som, čo mu mám odpovedať. Celý tento okamih mi pripadal veľmi zvláštny a intímny. Nechcela som ho rušiť zbytočným komentárom. Slnko začalo vychádzať a bolo veľmi veľké. Dnes pálilo mimoriadne silno. Pozrela som sa na Levanta a obaja sme sa na seba usmiali. Pohladkal mi vlasy a druhou rukou ma chytil za líce.

„Nikdy nedopustím, aby sa ti niečo stalo. Teraz, keď som tak blízko, radšej každého vlastnými rukami zabijem, alebo roztrhám zobákom,“ pošepol a prudko uhol pohľadom.

Predtým, než sa opäť premenil a odletel, ešte sa obrátil ku mne.

„Nieže zase zaspíš, mohla by si sa spáliť,“ uškrnul sa.

Neviem, čo tým myslel. Vie, že mi slnko nemôže uškodiť. Niekedy jeho vtipom nerozumiem. Vzdychla som. A teraz, keď som tak blízko? Čo mi tým, dočerta, chce naznačiť?

Snažila som sa už nemyslieť a vychutnávala som si túto chvíľu. Zároveň som premýšľala, kedy sa vydám domov, na Západ. Chcem ísť za Jackuelom a Izzarou, za mojimi rodičmi. Usmiala som sa v duchu. Ja predsa mám kam ísť. Budem sa musieť stretnúť s Darrekom a povedať mu, že som zmenila plán a odchádzam skôr. Mali sme ísť ešte na nejakú túru do hôr, uvoľniť sa, užiť si. Oznámim im, že nejdem. Veď Lea s Darrekom môžu ísť sami. Aspoň strávia viac času spolu.

A čo Trivian, mám ísť a oznámiť mu to tiež? Premýšľala som v duchu. Veď mi vôbec nezablahoželal k narodeninám. Ani len neprišiel ku mne. Nevideli sme sa päť dní a potom si príde s nejakou Annou?

Moje pocity začali byť nepokojné a navyše, chcela som vedieť, čo sa deje s Trivianom. Je predsa môj priateľ. Chcela som ho objať a pocítiť jeho prítomnosť. Vtom som sa rozhodla. Idem za ním.

Vletela som naspäť do klubu a snažila som sa ho nájsť. Nikde som ho však nevidela. Uvidela som len tú ženu, s ktorou prišiel. Šla som priamo za ňou.

„Kde je Trivian?“ spýtala som sa bez jediného pohybu v tvári.

„Neviem, Syra,“ odpovedala.

„My sa poznáme?“ spýtala som sa s úškrnom pre mňa typickým.

„Ty ma možno nepoznáš, ale ja teba áno,“ usmiala sa Anna a potom zašomrala popod nos. „A kto by nie? Veru, aj mne už začína Trivian chýbať. V jeho spoločnosti je vždy zábava.“

„Prišli ste spolu, tak mi nehovor, že nevieš, kde je,“ dodala som.

„Oh, nemusíš byť hneď taká namosúrená, ja som sa s ním iba náhodne stretla pred vchodom, tak sme vošli spolu,“ povedala. „Mimochodom, volám sa Anna.“

„Hm, teší ma. Prepáč, nechcela som hneď tak na teba vyletieť.“

„To je v poriadku,“ odpovedala Anna a snažila sa objednať ďalší drink.

Zrazu som zazrela Triviana, ako letel nad všetkými a zastal rovno predo mnou.

„Kde si nechala Levanta?“ spýtal sa cez zuby.

„Prečo sa ma pýtaš práve na neho?“ odpovedala som hlúpou odpoveďou na hlúpu otázku.

„Ehm,“ usmial sa Trivian a pokračoval. „Videl som, ako za tebou odletel hneď, ako si odišla odtiaľto. Kde ste spolu boli?“

Začala som byť z toho rozhovoru veľmi nervózna. Snažila som ignorovať fakt, že Anna nás počúvala a dobre sa na tom bavila.

„Vážne? Myslela som si, že ťa nezaujíma, kde som a s kým. Správaš sa tak.“

Trivian sa na mňa zadíval veľmi prekvapene, ako keby nevedel, o čom hovorím.

„Nedáme si radšej niečo na pitie?“ prerušila nás Anna. „Vlastne by sme si mohli pripiť na tvoje narodeniny, Syra. Veď kvôli tomu sme tu, že Trivy?“

Jej pohľad smeroval k Trivianovi. Očividne sa zabávala na náš účet.

Trivy? Pozastavila som sa v duchu nad tou zdrobneninou mena z jej úst. Chytila som Triviana za ruku, naklonila som sa k nemu bližšie a pošepkala mu do ucha.

„Čo sa deje, Trivian? Je niečo, o čom by som mala vedieť?“ pokračovala som.

„Nie,“ odpovedal. „Jednoducho už musím ísť.“

Pozrel sa smerom hore a odletel. Zdalo sa mi to, alebo je naozaj preč? Nechápala som. Ani neviem vysvetliť, ako mi bolo. Ako keby mi niekto vrážal dýku do srdca. V mojej tvári musel každý vidieť bolesť a neistotu. Neznášam to, vtedy sa cítim zraniteľná a veľmi slabá.

„Z toho si nič nerob. Aj Darrek ma také chvíle,“ prerušila ma v úvahách Lea. „Prídeš na to, čo sa deje. Vieš, že Trivian je veľmi impulzívny.“

„Rada by som sa predstavila,“ skočila nám do rozhovoru Anna. „So Syrou sa už poznám a ty si Lea, však? Snažím sa zapamätať si všetky mená, plánujem tu ostať dlhšie.“

Povedala s menším úškrnom na tvári a potom pokračovala.

„Ja som Anna,“ podávala ruku Lei.

„Lea, teší ma,“ odpovedala Lea.

„Tí chlapi, však?“ povedala nám obom Anna a usmiala sa. „Nikdy nevieš, čo môžeš od nich očakávať.“ Zašomrala si Anna popod nos.

„Pripime si teda!“ povedala ryšavá kráska s čo najväčším šarmom a posunula dva poháriky pred Leu a mňa. Jeden si sama priložila k ústam.

„Na teba, Syra!“

Potom však na chvíľu oddialila pohár od úst.

„A na budúcnosť, tá je vždy neistá,“ dodala a šupla do seba panák tequily.

Obe sme ju nasledovali.

„Už mám dosť, potrebujem odísť,“ povedala som s veľkou námahou.

Lea zavolala Darreka, aby ma odprevadil do mojej izby, ona sa chcela porozprávať ešte s Annou.

„Darrek, neťahaj ma, bolí to,“ smiala som sa. „Nie som opitá.“

„Syra, si smiešna, a musíš priznať, že aj trocha oťapená, hoci alkohol tu nie je silný, ale vypila si toho dosť. Vy ženy znesiete naozaj málo.“

„No-no, dávaj pozor, na to čo rozprávaš, lebo ti odletím.“

Sama som sa začala nahlas smiať nad tým, čo som povedala. Teraz, keby som chcela lietať, tak asi hneď narazím do prvého múru, ktorý sa objaví predo mnou. Pri tejto predstave sa Darrek začal veľmi smiať a ja tiež, až sme obaja padli na zem vedľa múru, ktorý tam naozaj bol. Oprela som sa mu o rameno a držala som ho silno za ruku.

„Darrek, ty si jediný, koho nikdy neopustím. Mám ťa veľmi rada a chcem, aby si to vedel a vždy si to pamätal,“ povedala som mu a zdôrazňovala som vypovedané zdvihnutým ukazovákom.

„Ja viem, Syra, aj ja ťa mám rád, ani si nevieš predstaviť ako veľmi.“

Pobozkal ma na čelo, pozrel sa mi do očí. Chytil ma za pramienok vlasov a stisol ho v dlani. Potom si ma vyhodil cez plece a odniesol do izby. Ešte chvíľu som si pospevovala, ak sa to dá nazvať spevom. Keď ma Darrek zložil na posteľ, trochu sa mi uľavilo. Vzdychla som si a asi som hneď zaspala, lebo si už nič nepamätám.

Darrek vypil dvakrát, možno aj trikrát viac ako ja. Nečudujem sa, že si ľahol aj on. Obaja sme ako na povel zaspali.

2. Čo ešte?

V noci som sa zobudila na nejaký šuchot. Cítila som, že ma niekto silno zviera v náručí. Pomaly som sa otočila a uvidela som Darreka, ako pokojne a pravidelne dýcha. Taký veľký chlap, a vyzerá tak bezmocne, keď spí. Ako malé dieťa. Pomaličky som sa uvoľnila z jeho objatia. Vyzeral tak nevinne, usmiala som sa. Jazva, ktorú mal kedysi takú viditeľnú, sa takmer úplne stratila. Až teraz som si uvedomila, že mu narástli dlhé vlasy, ktoré mu rozstrapatené ležali na vankúši. Inak ich má pevne stiahnuté do malého vrkôčika. Vyzerá to, akoby mal hlavu vyholený ako kedysi. Otočil sa na druhú stranu a ďalej spal. Potrebovala som sa trochu prebrať. Zašla som do kúpeľne a trochu sa osviežila vodou. Práve som chcela zavrieť dvere, keď som počula akési zvuky. Boli také zrozumiteľné, že by som dala obe ruky do ohňa, že sa niekto rozprával v izbe. Nazrela som spoza dverí, ale nikto tam nebol.

Ale tie hlasy? Hm… Čo to je? Pýtala som sa v duchu. Otvorila som pomaly dvere apartmánu a vydala som sa za hlasmi, ktoré som stále počula. Aj tak sa mi to zdalo neuveriteľné, že som nikoho zatiaľ nestretla, ale predsa niekoho počula a na takú vzdialenosť. Pokračovala som. Zastala som až niekde na konci chodby, ale aj hlasy zrazu nebolo počuť, ako keby ma niekto z rozprávajúcich sa zazrel. Podišla som ešte kúsok. Spoznala som Levanta, ako vyprevádza niekoho von, a jasne som počula, ako mu povedal:

„Musíš mi to zistiť, rozumieš?“

„Rozumiem,“ odpovedala osoba zahalená v plášti s kapucňou hrubším hlasom, ale mne povedomým.

Veď to je Trivian! Áno, je to on, ale kam ide? Už ho nebolo. Premenil sa a odletel. Levant sa ešte naňho díval a otočil sa smerom ku mne. Nevidel ma, lebo prešiel tesne popri mne a nevšimol si ma. Ako ma mohol prehliadnuť? Vtom som ho zazrela – zase sa objavil muž v modrej kapucni. Usmial sa a potom zmizol.

Levant bol zahľadený do zeme a vyzeral veľmi znepokojene a myšlienkami úplne inde. Chcela som ho osloviť, ale z nejakého zvláštneho dôvodu som to neurobila. Počkala som, pokým zašiel, a vrátila som sa do izby. Oprela som sa o dvere a štipla som sa do ruky. Au! Tak sa mi to predsa nesnívalo. Ako je možné, že ma Levant nevidel? A prečo je tu zase tá osoba v modrom plášti? Kto ma to čoraz častejšie prenasleduje? Vždy sa cítim zvláštne, keď je tá osoba nablízku.

„Toto už nie sú halucinácie,“ hundrala som si popod nos, keď som kráčala naspäť k posteli.

Pozrela som sa na Darreka. Stále hlboko spal. Moje myšlienky boli zmätené, hlava ma veľmi bolela a nedokázala som premýšľať. Jediné, čo som potrebovala, bol spánok. Ľahla som si opatrne naspäť vedľa Darreka, aby som ho nezobudila. Neviem, ako dlho sme takto vedľa seba spali.

Prebrala som sa na to, že sa Darrek prudko strhol. Náhle ma otočil na brucho a začal ma bozkávať zozadu na krk. Zvalil sa na mňa. Jeho nahá hruď sa dotýkala môjho chrbta a ja som sa nemohla ani pohnúť. Pravou rukou ma držal za pás a druhou silno tlačil moju ľavú ruku k posteli. Prsty sme mali obaja prepletené. Už na mne úplne ležal. Z pása si presunul ruku k môjmu zátylku a vášnivo ma bozkával na plecia, chrbát, krk. Bol ako posadnutý. Jeho bozky a dotyky boli neskutočne pravidelné a dokonalé. Uvoľnil mi ruky a odhrnul vlasy na stranu. Neprestaval ma bozkávať. Jeho bozky začali smerovať cez šiju k uchu. Jednou rukou ma chytil za krk a sánku. Stále ma bozkával a ja som nevedela polapiť dych od toľkého vzrušenia aj vášne, ktorá z neho začala prechádzať na mňa. Ešte stále som ležala na bruchu, pokým ma pomaly nechytil za pás. Jedným pohybom ma pretočil na chrbát. Celý zadýchaný mi z krku začal prechádzať jazykom až k prsiam. Cítila som, ako na neho veľmi vzrušene reaguje moje telo. Nedokázala som sa brániť a ani nič povedať, ako keby som na moment zamrzla. Zrazu sa zastavil. Ešte raz sa vrátil, teraz už pomalými bozkami k mojim perám.

Pobozkal ma na pery raz, potom dvakrát a nakoniec ma chytil oboma rukami za tvár a chcel ma pobozkať tretíkrát. Medzitým však otvoril oči, ktoré mal doteraz zatvorené. Pozrel sa do mojich a pri zrýchlenom dychu skrčil čelo. Videla som prekvapenie a zmätok v jeho výraze. Ja som asi v jeho očiach vyzerala podobne.

„Darrek...,“ dýchala som zrýchlene.

Ústa som mala pootvorené, očami som nevedela uhnúť od jeho pohľadu. Nevedela som sa dostať spod jeho mohutného tela, ležal stále na mne. Pozeral sa mi uprene do očí, ja jemu tiež. Obaja sme dýchali rýchlo a boli v šoku z toľkého návalu vášne a spontánnosti, ktorá medzi nami bola. Boli sme v akomsi polospánku, keď sa to celé začalo. Od prekvapenia som asi aj zabudla, ako sa volám. Darrek, keď zbadal, že tá, ktorú tak vášnivo bozkával, som ja a nie Lea, čo si pravdepodobne myslel, celý od prekvapenia zmeravel. Oprel si hlavu o moje brucho, oboma rukami ma chytil za pás a palcami ma hladil. Snažil sa upokojiť vlastný dych. Trvalo to niekoľko sekúnd. Iba tak ležal a ja tiež. Ale prečo, prečo som mu niečo nepovedala už skôr? Prečo som nevykríkla a neprebrala ho počas toho celého neplánovaného zážitku? Ja som to celé predsa vnímala... alebo nevnímala? A naozaj som bola aj ja iba v polospánku? Toto všetko mi prešlo hlavou počas toho krátkeho okamihu.

Darrek si po chvíli sadol na posteľ. Počula som, ako zašomral:

„Syra, ja som si myslel, že...“

Päsť si priložil k čelu. Oči na chvíľu zatvoril, zahryzol si do spodnej pery a potom povedal.

„Myslel som si, že je to Lea. Prepáč!“ povedal a uhol pohľadom.

„Ja... ja... som tiež... prepáč. Asi sme toho veľa vypili,“ dojachtala som potichu a sklopila som zrak.

Počula som iba, ako sa zabuchli dvere. Ostala som sedieť na posteli. Ešte vždy sa mi ťažko dýchalo a srdce sa nedalo upokojiť. Jednoducho som bola celá rozrušená. Alebo vzrušená? Musela som vstať. Aj tak začínalo svitať. Chcela som hneď odísť na Západ, ale takto bez vysvetlenia? Je to dobrý nápad? Uvažovala som. Bar je ešte otvorený. Idem tam, možno tam ešte bude Miranna. Rýchlo som sa upravila a vyšla z miestnosti. Chodbou som letela veľmi rýchlo. Musím uznať, že som sa nevedela dočkať ďalšieho drinku. Musela som do seba niečo naliať, lebo mi išlo roztrhnúť celé telo. Bola som veľmi zmätená z celého zážitku. Už z diaľky som počula, ako sa Miranna baví s niekým dolu v bare. Ale ako je to možné? Prečo počujem takéto veci na diaľku, čo sa to so mnou deje? Vždy som mala určité schopnosti vnímania rozhovoru na určitú vzdialenosť, ale toto? Toto bolo príliš ďaleko. Alebo žeby to mala na svedomí tá osoba v modrom plášti? Vždy sa udeje niečo zvláštne chvíľu potom, čo sa objaví. Hm, teraz rozhodne potrebujem drink.

„Syra!“ zvolala na mňa Miranna.

Keď som sa objavila pri bare, stála tam s dvoma mužmi a kývala mi, aby som podišla k nim. V klube bolo ešte veľa ľudí a ja som bola rada, že vidím práve ju. Prišla som bližšie a Miranna mi už aj podávala nejaký napoj. Bolo mi úplne jedno, čo to je.

„Syra, som taká rada, že ťa vidím, môžem ťa konečne objať a zaželať ti všetko najlepšie k narodeninám? Mám pre teba aj darček, ale ten až neskôr, dobre?“ záhadne sa usmiala.

„Nemusela si si robiť starosti. Vieš, táto oslava mi skôr pripadá ako zlý sen alebo začarovaný deň alebo…“

Ach, mala som zlú náladu. Vypila som drink na ex a objednávala som si vzápätí ďalší.

„No, poď ty len pekne so mnou, drahá,“ štuchla do mňa Miranna. „Mám taký pocit, že musíme niečo predebatovať.“

Vzdala som to a odišla som s Mirannou hore do salónika.

„Čo sa deje? Tesne pred tebou tu bol Darrek a vypil asi štyri poháriky za sebou a takmer sem dostal zákaz vstupu, lebo chytil pod krk barmana a chlapci museli zasahovať. Našťastie sa nič nestalo a všetci ho poznajú, takže ho len odprevadili do izby. Chvíľu na to prídeš ty, vypiješ na ex, ani nevieš čo, a tváriš sa, ako keby si potrebovala niekoho udrieť. Otváram debatu,“ s vypúlenými očami sa na mňa pozrela Miranna a čakala na moju reakciu.

„Nechce sa mi…“

„A...a,“ skočila mi do reči Miranna a zasipela. „Dnes debata bude!“

Sadla som si vedľa nej, naliala mi šampanské a pozerala sa mi do očí s takou zdravou nedočkavosťou, že som jednoducho musela začať.

„Ach, Miranna, niečo sa so mnou posledné dni deje! Počujem hlasy už na diaľku, zjavuje sa mi nejaký muž s modrou kapucňou. Vždy po tom, ako sa niečo udeje, usmeje sa na mňa a zmizne. Myslím si, že Trivian ma podvádza s Annou a navyše, videla som ho, ako odletel niekam preč na Levantov príkaz. Ten sa zase záhadne objaví pri mne zakaždým, keď som sama, alebo keď som niekde, kde chcem byť sama a potom ma zachráni ako napríklad dnes, keď som takmer spadla do oceánu. Potom zase prejde okolo mňa a nevidí ma a ja si vypočujem konverzáciu medzi ním a Trivianom...“ zdvihla som obočie, nadýchla sa a pozrela na ňu ešte prenikavejšie. „...a práve som sa vášnivo bozkávala s Darrekom.“

Povedala som všetko popravde a bez ostychu. Ani sama neviem prečo. Miranna v tej chvíli odložila pohár šampanského na stôl, ale neprestala sa na mňa pozerať.

„Prepáč, ale musela som to spracovať. Ale už je dobre,“ povedala takmer presvedčivo Miranna.

„No a čo ja? Ako to mám všetko spracovať ja?“

Pozrela som sa na Mirannu a tá si kúsok odsadla, aby mala odstup.

„Tak teda po poriadku. Triviana poznám temer desať rokov, je to môj dobrý kamarát, veľa sme toho spolu prežili, ale o tom inokedy. Máš pravdu, správa sa zvláštne a takéhoto ho vôbec nepoznám. Aj na mňa sa niekedy pozerá, ako keby ma videl prvýkrát v živote. Neviem, čo sa mu stalo, alebo ako a kto na neho takto vplýva, ale to je záležitosť, ktorú chcem zistiť aj ja,“ skonštatovala Miranna a pokračovala. „Všimla som si dnes tú malú potvorku Annu, ako sa okolo neho motá. Ale neverím, že by s ňou Trivian niečo mal, možno len chce, aby si žiarlila. To ma privádza k tomu, že možno žiarli on a chce na seba takto upútať tvoju pozornosť. Doteraz som si myslela, že by mohol žiarliť iba na Levanta a tomu som neprikladala nijaký mimoriadny význam. Levant je tvoj učiteľ a on to sám dobre vie, že nikdy nebude nič viac. Ale Darrek je iná a dosť silná káva…“ zamyslela sa Miranna.

Koniec ukážky

Table of Contents

Prológ

1. Zmätok

2. Čo ešte?