Top 10 zajímavostí

Katedrála sv. Víta Nechte se unést krásou nejvýznamnějšího pražského chrámu (strana 33)

Staroměstský orloj Fascinující představení ohlašující každou celou hodinu (strana 52)

Václavské náměstí Zastavte se u hlavní dominanty náměstí, sochy sv. Václava (strana 64)

Šternberský palác Prohlédněte si skvostné sbírky děl evropských mistrů (strana 29)

Národní divadlo Nenechte si ujít příležitost navštívit skvělá představení zdejší činohry, opery či baletu (strana 66)

Židovské Město Bezpočet památek vám připomene kdysi početnou a živou komunitu (strana 57)

Týnský chrám Gotické věže kostela se dotýkají nebes (strana 54)

Karlův most Skvost gotické architektury, lemovaný překrásnými sochami, je místem s neopakovatelnou atmosférou (strana 48)

Starý královský palác Ohromný Vladislavský sál jakoby ani nepatřil do tohoto světa (strana 35)

Loreta Jedno z nejvýznamnějších poutních míst v Čechách, zdobené překrásnými freskami (strana 40)

Ideální den v Praze

9.00 Snídaně

Nestihli jste snídani ve vašem hotelu? Nevadí, zaskočte si na výbornou kávu a něco malého k snědku do vyhlášené kavárny Cukrkávalimonáda na Malé Straně (Lázeňská 7).

10.00 Chrám sv. Mikuláše

Na Malostranském náměstí stojí dominanta Malé Strany, chrám sv. Mikuláše. Jeho nově zrenovovaný barokní interiér doslova září lístkovým zlatem.

11.00 Vyhlídka

Vydejte se z Malostranského náměstí vzhůru po Nerudově ulici. Pokračujte po neméně příkré ulici Ke Hradu, která vás dovede až na Hradčanské náměstí. Odsud se vám naskytne nádherný pohled na pražské věže a věžičky.

12.00 Nový Svět a oběd

Nedaleko Hradčanského náměstí leží jedna z nejkouzelnějších částí Prahy zvaná Nový Svět. Najdete tu například restauraci U Zlaté hrušky (viz str. 106), ve které si můžete dopřát luxusní variantu tradiční české kuchyně.

14.00 Prohlídka hradu

Po obědě se vydejte zpět na Hradčanské náměstí a vstupte do areálu hradu. Odpoledne věnujte prohlídce Chrámu sv. Víta, kde si nenechte ujít zejména nádhernou kapli sv. Václava, dále si zajděte do historických prostor Starého královského paláce a obdivujte monumentalitu středověkého Vladislavského sálu.

16.00 Zahrady

Po prohlídce Královského paláce se vydejte hradním areálem do barokních zahrad, rozkládajících se ve svazích kolem Pražského hradu. Z nich se pohodlně dostanete zpět na Malou Stranu, konkrétně na Valdštejnské náměstí.

17.00 Karlův most

Tomášskou ulicí se vraťte na Malostranské náměstí a po Mostecké se vydejte na Karlův most. Vtiskněte si do paměti neopakovatelný pohled na Vltavu a Pražský hrad. Kousek od nábřeží si zaskočte na odpolední kávu a zákusek do kavárny Tricafe (viz str. 108).

19.00 Večeře

Po namáhavém dni plném zážitků a nových informací budete potřebovat pořádnou večeři. V okolí najdete několik vyhlášených restaurací. Vyzkoušejte například restauraci U Kroka pod Vyšehradem, hospůdku U Magistra Kellyho na Malé Straně (viz str. 107) nebo vegetariánskou restauraci Lehká hlava na Starém Městě (viz str. 110).

21.30 Noc ve městě

Nechte se unést kouzlem nočního Starého Města. Vydejte se přes osvětlený Karlův most a Karlovou ulicí na Staroměstské náměstí. Den tady zakončete drinkem – například koktejlem v baru Cloud 9 na střeše hotelu Hilton (Pobřežní 1), Bugsy’s Bar (Pařížská 10) či Tretter’s Club (V Kolkovně 3).

Úvod

Praha, hlavní město České republiky, leží v samém srdci Evropy. Byla založena na strategickém místě v údolí řeky Vltavy, která jako svědek minulosti i přítomnosti dodává městu jeho nezapomenutelný ráz.

Na světě najdete mnoho historických měst, která vás okouzlí svými muzei a galeriemi. Avšak jen pár z nich, a Praha mezi ně nepochybně patří, vás doslova uchvátí svou atmosférou. V její náruči získáte blíže nepopsatelný pocit, že je na čase se zastavit a alespoň na chvilku nechat své myšlenky volně plynout. Město s více než tisíciletou historií, jež patří k opravdovým klenotům Evropy, nebylo nikdy zničeno válkou. Tento fakt má výrazný podíl na jeho kráse a propůjčuje mu punc jedinečnosti. Již po staletí je Praha dominantou Čech, ve středověku se za vlády Karla IV. (1316–1378) stala na čas nejdůležitějším městem celé západní Evropy. Na konci 16. a počátku 17. století sem Habsburkové přemístili svůj královský dvůr, v roce 1918 Praha získala status hlavního města nově vzniklé Československé republiky. Roku 1948 se stejně jako celé Československo ocitla pod vládou komunistů, v roce 1989 tu naopak začala sametová revoluce, která odeslala komunistickou vládu na smetiště dějin. A po rozpadu Československa v roce 1993 zůstala hlavním městem samostatné České republiky.

Pět měst pražských

Historické centrum Prahy tvoří pět čtvrtí – Hradčany, Staré Město, Malá Strana, Nové Město a Josefov.

Praha vždycky byla a do jisté míry stále je městem kontrastů. Na jednu stranu je vyhlášená velkým kulturním bohatstvím – za vše hovoří zdejší architektura, hudební a literární tvorba, spjatá s tímto místem, i výtvarné umění – na stranu druhou řada návštěvníků vnímá Prahu jako město piva, jídla a zemité noční zábavy. Je také městem revolty – již v 15. století se za dob husitů stala centrem sílícího odporu proti katolické církvi, ve století dvacátém pak srdcem protestního hnutí proti komunistickému režimu, ať již v roce 1968 či o dvě dekády později v roce 1989. Je však nutno dodat, že dnešní Praha je také pro mnoho lidí synonymem konzumního způsobu života. Nová nákupní centra tu rostou jako houby po dešti a ve snaze vyrovnat se novodobým ikonám západního světa Praha bohužel trochu ztrácí svou jedinečnost a především svého ducha. Nicméně i díky tomu je Praha ideálním místem pro každého, komu nestačí jen prohlídka Pražského hradu a Malé Strany.

Stověžatá Praha

Praha se může pochlubit jedinečnými památkami. Jsou zde zastoupeny prakticky všechny evropské architektonické slohy, od románského a gotického přes renesanční a barokní až po secesní a modernistický. Fasády překrásných paláců zdobí díla malířských a sochařských mistrů a za jejich zdmi komponovali ti nejlepší evropští skladatelé včetně Mozarta, Dvořáka a Smetany.

Vltava

Praha má tolik architektonických skvostů, že při jejich prohlídce často zapomenete zaměřit pozornost na řeku Vltavu. A přesto právě pohled na její rozmanitou tvář patří k těm nejkouzelnějším zážitkům z putování Prahou. Řeka se vine středem města jako stříbřitá stuha a ne náhodou byla po celá staletí inspirací mnoha spisovatelů a skladatelů. Nejznámější oslava Vltavy pochází z pera hudebního skladatele Bedřicha Smetany, který této řece věnoval jednu symfonickou báseň z cyklu Má vlast.

Karlův most a Hradčany

Dominantou města je Pražský hrad, který byl ve středověku sídlem královského dvora. Hrad se tyčí na malém vršku nad městem a je od něj fascinující výhled na celou historickou část Prahy. V podhradí si postupem času začali stavět svá honosná sídla a letní rezidence příslušníci tehdejší elity, kteří si často najímali ty nejlepší architekty a stavitele své doby. Ke všeobecnému rozkvětu Prahy přispěla i církev, nicméně situace byla v Českých zemích do 16. století poněkud komplikovaná – v Čechách tehdy začalo docházet ke střetům mezi katolickou církví a jejími reformátory. Ve městě bylo postaveno neuvěřitelné množství chrámů, kostelů, kaplí a klášterů, které ve většině případů demonstrují sílu a moc katolické církve, jež nakonec vyšla ze střetu se svými odpůrci vítězně. Díky mnoha sakrálním stavbám dokreslujícím jedinečné panoráma města, získala Praha přízvisko „stověžatá“. Ve skutečnosti je v české metropoli věží mnohem víc. Těch nejvýznamnějších je na pět set, celkem je jich však nejméně dvakrát tolik, když nepočítáme věžičky řady měšťanských domů.

Pohled na město je opravdu úchvatný, ať již za slunečného letního dne, do červena zbarveného podzimního večera či bělostného zimního rána. A noční obraz osvětleného Pražského hradu a Karlova mostu, odrážejícího se na hladině Vltavy, patří k nezapomenutelným zážitkům.

Umění, kultura a volný čas

V Praze je možné už po celá staletí obdivovat díla opravdových velikánů světa hudby, divadla, literatury i výtvarného umění. Tento fakt jistě přispěl k tomu, že Pražané jsou na svá divadla, muzea a galerie náležitě hrdí. Nutno podotknout, že ceny vstupenek na koncerty a ostatní představení jsou v Praze v porovnání s jinými místy České republiky poměrně vysoké.

Pokud jste příznivci zemitější zábavy, vydejte se do některé z nesčetných pivnic za zlatavým mokem té nejvyšší kvality nebo do jazzového či rockového klubu poslechnout si hudbu. Město bývalo už od pradávna vyhlášené svou kavárenskou kulturou, však za stolkem některého ze zdejších podniků byste svého času mohli potkat např. Franze Kafku, Karla Čapka či Václava Havla. Tradiční kavárny ale už ztratily svůj intelektuálně-poetický ráz. Běžní Pražané se dnes zabývají mnoha jinými aktivitami, než jsou vášnivé filozofické debaty u kávy.

Praha z výšky

Kochat se pohledem na starobylé městské uličky můžete z ochozu věže Staroměstské radnice. Výhled z věže katedrály sv. Víta vám zase odhalí půvab malostranských střech. Rozhled, na který se nezapomíná, je však i z Petřínské rozhledny, z parku na Letné nebo z vyšehradských hradeb. Ti, kdo zdolají kopec na Vítkově, kterému dominuje majestátní socha vojevůdce Jana Žižky, si vychutnají netradiční pohled na panoráma Hradčan.

Praha moderní

Karlův most přitahuje

davy turistů

Po roce 1989 prošla Praha, stejně jako zbytek země, razantní proměnou. Mladá generace již nepamatuje šedé časy socialismu a má stejné možnosti, jaké měli mladí lidé na Západě již před mnoha desetiletími. Chcete-li si dnes koupit módní novinku či značkové zboží, nemusíte shánět bony a běžet do Tuzexu, stačí zajít do kteréhokoli nákupního centra či butiku.

Počet turistů, kteří každoročně navštíví Prahu, se od dob sametové revoluce zmnohonásobil, což se samozřejmě příznivě podepsalo na ekonomice i vzhledu města. Tu a tam si samozřejmě necitlivé modernizační práce vybraly svou daň, ale naprostá většina památek i veřejných prostranství je dnes ve stavu, o kterém si před revolucí mohli všichni nechat pouze zdát. Škoda jen, že některé části centra města se dnes začínají podobat jakémusi skanzenu pro turisty. Opravdu se občas nevyhnete pocitu, že ve městě vám dělají společnost pouze žasnoucí asijští turisté společně s rozjařenými anglickými a skotskými mladíky.

I přes své nedostatky je Praha jedním z míst, jehož atmosféru a kouzlo byste měli okusit. Je to město plné živoucích příběhů a tajemných zákoutí, které čekají na každého, kdo chce a umí objevovat krásy historie.

Stručná historie

Historie českého národa je plná krátkých období slávy a prosperity a delších období, kdy v českých zemích vládli mocnější sousedé, ať již přímo, či zprostředkovaně. V moderních dějinách najdeme jen dvě krátká období, kdy si Češi rozhodovali o svém osudu sami: mezi lety 1918 a 1938 a poté až po sametové revoluci v roce 1989.

Počátky osídlení

Území v okolí Vltavy, kde dnes leží Praha, bylo dle archeologických nálezů v podobě nástrojů a šperků osídleno již v době kamenné. Před více než 2000 lety se tu usadily keltské kmeny, které posléze vystřídali Germáni. Rozhodujícím okamžikem pro vývoj celé oblasti však byl až příchod prvních Slovanů, kteří do povodí řeky Vltavy dorazili v 5. či 6. století n. l. a ze strategických a bezpečnostních důvodů se usadili na kopcích v okolí řeky. Ve 2. polovině 9. století tu bylo na místě dnešního Pražského hradu zbudováno první opevnění. Z té doby také pochází první zmínky o Přemyslovcích – dynastii, která po několik následujících století stála v čele českého národa.

Vidím město veliké...

Pověst praví, že kněžna Libuše si za manžela zvolila oráče jménem Přemysl. Na kněžnu čas od času sestoupil věštecký duch; a právě na základě prorockého vidění poslala Libuše svého chotě hledat „vesnici na březích řeky Vltavy a založit tam město, jehož sláva se bude dotýkat hvězd“. Tímto městem se později stala Praha, matka měst.

První svatí

Roku 863 přinesli věrozvěstové Cyril a Metoděj na Velkou Moravu křesťanství. Přibližně kolem roku 873 pokřtil Metoděj českého knížete Bořivoje a jeho ženu Ludmilu. Kněžna Ludmila byla roku 921 zavražděna, po smrti byla svatořečena, a stala se první českou svatou. Její vnuk Václav (první z řady Václavů na českém trůně, později známý jako sv. Václav) se ujal vlády někdy po roce 921. Za jeho panování byl na Pražském hradě vystavěn kostel zasvěcený sv. Vítu. Při cestě na ranní pobožnost ve Staré Boleslavi byl tento zbožný muž zavražděn svým bratrem Boleslavem a jeho komplici.

Sv. Václav

Boleslav usedl na trůn jakožto Boleslav I. Ukrutný. V této době navštívil Prahu zcestovalý židovský kupec Ibráhím ibn Jákúb a podal první písemné svědectví o existenci Prahy jakožto „vyspělého centra obchodu s řádnými kamennými budovami“. V roce 973 bylo v Praze zřízeno biskupství a založen klášter sv. Jiří.

Na trůn posléze nastoupili Boleslav II. a Boleslav III., následováni Břetislavem I., který roku 1029 ovládl také Moravu. Později se však stal vazalem německého císaře, což bylo jakousi předzvěstí budoucího vývoje, kdy se Čechy dostávaly stále více do vlivu mocnějšího souseda. Břetislavův syn Vratislav II. se roku 1085 stal prvním českým králem.

Dynastie Václavů

Výše zmíněný kníže Václav byl prvním, nikoli však posledním Václavem na českém trůně. Žezlo po něm převzal také Václav I. (syn Přemysla Otakara I.), který se stal českým králem v roce 1230 a za jehož dlouhého panování došlo v českých zemích k nebývalému rozkvětu umění a k nárůstu populace. Nejvýznamnějším Přemyslovcem na trůně však nebyl Václav, ale Přemysl Otakar II. (1230–1278), řečený král železný a zlatý. Byl to zdatný vojevůdce i skvělý hospodář, za jeho vlády zažívaly české země období výrazné prosperity. Otakar přivedl do Českého království německé kupce, havíře a řemeslníky a pro německou menšinu založil v Praze Malou Stranu, která byla spravována podle německých zákonů. Uplatňoval expanzivní politiku, která se mu nakonec stala osudnou – padl roku 1278 v bitvě na Moravském poli, ve které ho porazil římský král Rudolf Habsburský, jeho dávný sok v boji o říšský trůn. Otakarův syn Václav II. pokračoval ve stopách svého otce a díky bohatým nalezištím stříbra se jím ražený pražský groš brzy stal uznávanou mezinárodní měnou.

Je neuvěřitelné, že v roce 1304 ovládali Přemyslovci větší území než Svatá říše římská. Václav III., syn Václava II., byl posledním Přemyslovcem na českém trůnu. Roku 1306 však byl jako šestnáctiletý jinoch zavražděn v Olomouci, čímž dynastie Přemyslovců vymřela po meči.

Karel IV.

Po Přemyslovcích nastoupili na český trůn Lucemburkové. Prvním z nich byl Jan Lucemburský, do českých dějin se však nesmazatelně zapsal až jeho syn Karel IV. Ten strávil na českém trůně 36 let a veškeré své úsilí věnoval budování a upevňování Českého království a Prahy zvlášť. Jeho vřelé vztahy s církví přispěly k tomu, že roku 1344 byla Praha povýšena na arcibiskupství. Z jeho popudu se na místě stávající baziliky začala budovat katedrála sv. Víta a v roce 1348 byla v Praze založena první univerzita ve střední Evropě.

Mozaika Posledního soudu na katedrále sv. Víta

Karlovo budovatelské úsilí vedlo i k rozšíření Prahy o další čtvrť Nové Město, která se stala domovem umělců, řemeslníků a kupců z celé Evropy. A samozřejmě nesmíme zapomenout na stavbu Karlova mostu, jednoho z nejcennějších pražských klenotů, který vtiskl srdci města jeho jedinečnou tvář. Na mezinárodním poli dosáhl Karel IV. nejvýše, kam v tehdejší době mohl – roku 1355 se stal císařem Svaté říše římské.

Náboženské sváry

Praha měla nejlepší vyhlídky stát se stabilním a prosperujícím centrem říše, nicméně osud tomu tak nechtěl. Karlův syn Václav IV. se totiž ukázal být velice slabým a nerozhodným panovníkem. Nikterak nereagoval na třenice, které se ve společnosti odehrávaly v souvislosti s pokusy o reformu církve, a výsledkem byla série rebelií a válek. V Betlémské kapli na Starém Městě se proti církvi a jejím přehmatům výrazně vymezoval teolog a profesor Jan Hus, jehož učení oslovovalo stále více věřících. Hus se stal tak nepohodlným nejvyšším představitelům církve, že byl nakonec exkomunikován a v roce 1415, v době koncilu v Kostnici, upálen. Jeho smrt vyvolala v Čechách vlnu odporu a ke zděšení papežského stolce vyústila v tzv. husitské hnutí, které postupem času rozšířilo své reformní myšlenky do celé střední Evropy.

Socha Jana Husa na Staroměstském náměstí

První pražská defenestrace

Roku 1419 vzal rozhněvaný dav útokem pražskou Novoměstskou radnici, osvobodil uvězněné husity a vyhodil několik městských radních z oken. Bratr a nástupce krále Václava IV. císař Zikmund Lucemburský narychlo svolal katolické vojsko a společně se svými spojenci se vydal na křížovou výpravu proti husitským Čechám. Husitská posádka, čítající pouhých několik desítek bojovníků, se opevnila na hoře Vítkov, křižáky odrazila a po přechodu do protiútoku zahnala zděšené šiky před Zikmundovými zraky na bezhlavý útěk. V čele husitů stál po několik následujících let hejtman Jan Žižka z Trocnova, který díky mistrné taktice (včetně využití vozové hradby a primitivních palných zbraní) dokázal se svým početně slabším vojskem porazit křižáky ve všech bitvách, které svedl. Po jeho smrti v roce 1424 začalo docházet v řadách husitů k rozkolům, které nakonec vyústily v jejich definitivní porážku v bitvě u Lipan v roce 1434.

Císař Zikmund zemřel, aniž by zanechal následníka trůnu. Na český trůn proto usedl jeho zeť Albrecht II. Habsburský a po něm jeho syn Ladislav Pohrobek. Po Ladislavově smrti byl českými stavy do čela země zvolen jeho zemský správce Jiří z Poděbrad. Ten se ukázal být velice schopným a odvážným panovníkem a dokonce navázal zpřetrhané vazby s kališníky. Tím si však znepřátelil jak okolní katolické vladaře, tak samotného papeže. Nakonec byl exkomunikován a Praha od té doby čelila bojkotu ze strany zahraničních diplomatů i obchodníků.

Příchod Habsburků

Po smrti Jiřího z Poděbrad vládli v Čechách krátce Jagellonci a roku 1526 usedl na český trůn opět příslušník habsburského rodu Ferdinand I. Habsburkové byli katolíci a v Evropě platili za hlavní ochránce kontinentu před hrozbou z východu, kterou tehdy představovala Osmanská říše.

Roku 1576 usedl na český trůn císař Rudolf II., který přesunul své sídlo do Prahy (hlavně proto, že Praha byla od Turků dál než Vídeň). Právě v tomto období se Praha opět mocně nadechla, došlo tu k prudkému rozvoji umění a věd a po celém městě vyrostlo velké množství překrásných renesančních budov. Hlavním přínosem Rudolfa II. byl jeho výnos známý pod názvem Majestát Rudolfa II., který zaručoval svobodu vyznání v zemích Koruny české. Bohužel Ferdinand II., který nastoupil na český trůn v roce 1617, tento osvícený výnos neuznal, což opět vedlo ke stupňování napětí mezi katolíky a protestanty.

Honba za tajemnem

Císař Rudolf II. (1552–1612) byl přímo fascinován okultními vědami. Do Prahy povolal nejlepší alchymisty své doby, jimž přístup na Pražský hrad zajišťoval systém důmyslných podzemních chodeb.

Roku 1618 se v Praze odehrála druhá defenestrace, která byla předzvěstí třicetileté války. Novým králem byl zvolen Fridrich Falcký, jenž sympatizoval s českými protestanskými stavy. Jeho armáda však utrpěla v bitvě na Bílé hoře zdrcující porážku od císařských vojsk, vedených Ferdinandem II. Sedmadvacet vůdců stavovského povstání, vesměs příslušníků české elity, bylo veřejně popraveno na Staroměstském náměstí a odpůrci katolické víry byli vyhnáni ze země. Tento moment se pro další vývoj v českých zemích ukázal jako zcela zásadní.

Ferdinandovo vítězství nadobro změnilo tvář Prahy i její atmosféru. Následovalo období známé pod názvem „doba temna“. Elita národa byla buď mrtva, nebo ve vyhnanství, čeština byla násilně nahrazována němčinou a všechna vyznání kromě katolického byla zakázána. Zkonfiskovaná protestantská panství byla velmi výhodně prodána těm, kteří udržovali s Habsburky dobré vztahy, tedy ve většině případů německé šlechtě. Němčina se postupem času stala dominujícím jazykem, česky se hovořilo pouze na vsích a v prostředí městské chudiny. Jezuité se snažili zlikvidovat poslední zbytky protestantství. Situace v Praze se o něco zlepšila až po několika dekádách válečných útrap, což se projevilo i tím, že ve městě i za jeho hranicemi postupně vyrostlo několik nových barokních architektonických skvostů. Nicméně napětí mezi německy a česky mluvícími vrstvami společnosti dále přetrvávalo a ve své podstatě se v nezměněné podobě přeneslo až do 20. století.

Druhá pražská defenestrace

23. května 1618 byli z oken Pražského hradu rozlícenými českými stavy svrženi do hradního příkopu královští místodržící Slavata a Martinic společně s nešťastným písařem Fabriciem. Všichni byli vyhozeni z výšky okolo dvaceti metrů a k všeobecnému překvapení defenestraci přežili. Jejich přežití má podle tehdejšího výkladu katolické církve „na svědomí“ Panna Marie; realističtějším vysvětlením bude nejspíše fakt, že dopadli na obrovskou haldu odpadků, která se v hradním příkopu nahromadila.

Národní obrození

Habsburkové, kteří se na trůn dostali v 18. století, vládli způsobem, který se dá do určité míry nazvat osvíceným. Díky reformě školství se zrodila nová generace vzdělaných osobností. Češi si začali uvědomovat nedůstojné postavení ve své vlastní zemi a počátkem 19. století začali pracovat na obrodě českého jazyka a literatury. Boj za práva Čechů nabíral na intenzitě, a tak není divu, že na konci 19. století byla Praha, o které císař František Josef při nástupu na trůn prohlásil, že „je každým coulem německé město“, zpět v českých rukou. Německé názvy ulic zmizely a jako odraz znovuzrozené národní hrdosti zde vyrostly stavby jako Národní divadlo a Národní muzeum, na jejichž stavbu se pořádaly sbírky po celé zemi.

Detail Národního divadla

Vznik první republiky

V červnu 1914 byl v Sarajevu atentátníky zastřelen následník rakousko-uherského trůnu František Ferdinand d‘Este, což se ukázalo jako vhodná záminka k rozpoutání 1. světové války. Rakousko-Uhersko jako státní útvar válku nepřežilo a po jejím skončení se na mapě Evropy objevil nový státní útvar, Československo. Republika vznikla 28. října 1918, jejím prvním prezidentem se stal profesor sociologie T. G. Masaryk.

2. světová válka a poválečné období

Jedním z tíživých problémů mladé republiky bylo soužití s početnou německou menšinou, obývající zejména oblast Sudet. Adolf Hitler neustále přiléval olej do ohně opakovanými požadavky na „právo na sebeurčení“ pro německou menšinu. To v roce 1938 vyústilo až k podepsání Mnichovské dohody, ve které Velká Británie a Francie souhlasily s vydáním československého pohraničí nacistickému Německu. Okleštěné Československo ztratilo možnost obrany, a tak v březnu 1939 německá armáda obsadila zbytek republiky. Hitler prohlásil české země za součást říše s názvem Protektorát Čechy a Morava a došlo k odštěpení Slovenska, na jehož území vznikl klerofašistický Slovenský štát. Následujících šest let zažívala Praha těžké období okupace. Až v květnu 1945 byla osvobozena Rudou armádou.

Sametová revoluce

17. listopadu 1989 se v Praze konala povolená studentská demonstrace. Poté, co bezpečnostní složky účastníky pochodu nemilosrdně zbily obušky, se v celé zemi vzedmula vlna odporu. Od následujícího dne se občané shromažďovali na náměstích, aby svými klíči symbolicky „odzvonili“ 40 letům vlády jedné strany. Režim se zhroutil a revoluce, která se obešla bez obětí na životech, vešla ve známost jako sametová revoluce.

V parlamentních volbách v roce 1946 získali téměř 40 % hlasů komunisté, kteří obsadili důležitá křesla v nově vzniklém kabinetu. 25. února 1948 přijal prezident Beneš demisi z rukou některých nekomunistických ministrů, komunistický vůdce Gottwald využil situace a už několik dní poté mělo Československo komunistickou vládu. Jedním z nekomunistických ministrů, kteří odmítli podat demisi, byl Jan Masaryk, ministr zahraničí a syn prvního prezidenta T. G. Masaryka. O několik dní později byl nalezen mrtev pod okny svého bytu v Černínském paláci.

V červnu se stal novým prezidentem Klement Gottwald, vláda sestavila plán první pětiletky, zahájila represe proti církvi a rozsáhlé čistky v komunistické straně i mimo ni. Mnoho nevinných lidí bylo popraveno a tisíce dalších uvězněny či poslány do pracovních táborů. Monstrprocesy pokračovaly i za Gottwaldova nástupce Antonína Zápotockého, který navíc dokončil násilnou kolektivizaci v zemědělství.

V roce 1968 ožilo Československo tzv. „Pražským jarem“ – snahou o vytvoření „socialismu s lidskou tváří“, vedenou slovenským reformním komunistou Alexanderem Dubčekem. V srpnu téhož roku však byla země obsazena Sovětskou armádou a na další dvě desetiletí byl v Československu nastolen tuhý režim „normalizace“. Země byla opět obehnána ostnatým drátem a upadla do celkového marasmu. Proti režimu bojovala jen hrstka disidentů v čele s Václavem Havlem.

Pražské jaro skončilo pod pásy sovětských tanků

Česká republika

Komunistický režim se definitivně sesypal během sametové revoluce, která se odehrála v listopadu 1989. Novým prezidentem Československa byl zvolen Václav Havel. Na přelomu let 1992 a 1993 došlo k pokojnému rozdělení Československa na dva samostatné státy – Českou a Slovenskou republiku. Smlouvu podepsali tehdejší premiér Václav Klaus a slovenský předseda vlády Vladimír Mečiar. Celé toto období bylo poznamenáno těžkým přechodem mezi centrálně plánovaným a tržním hospodářstvím.

Václav Havel byl z rozdělení Československa rozčarován, přesto se stal prezidentem samostatné České republiky. V roce 2003 byl jeho nástupcem zvolen ekonom Václav Klaus. I přes menší či větší potíže se Česká republika plně integrovala do struktur západního světa – v roce 1999 se stala členem NATO, v roce 2004 země vstoupila do Evropské unie. Velkou tragédií se pro zemi stal rok 2002, kdy stoletá voda těžce poničila oblasti v okolí řeky Vltavy, včetně samotné Prahy.

Bývalý prezident Václav Havel

Praha v současné době zažívá období decentní prosperity. Žádná z parlamentních stran není schopna utvořit jednobarevnou vládu, křehké koalice jsou často zmítány nejrůznějšími skandály. V roce 2013 rozmetal vládu premiéra Nečase skandál ohledně zneužívání státní moci. V předčasných volbách těsně zvítězila ČSSD, jejíž předseda Bohuslav Sobotka poté stanul v čele nově vytvořené koaliční vlády.

Historické milníky

cca 400 př. n. l.

Příchod keltského kmene Bójů, kteří dali Čechám jméno (Bohemia).

cca 400 n. l.

Příchod Slovanů.

900–1306

Vláda dynastie Přemyslovců; počátek stavby Pražského hradu.

1306

Zavraždění krále Václava I1I., Přemyslovci vymírají po meči.

1344

Povýšení pražského biskupství na arcibiskupství.

1348–1378

Vláda Karla IV., stavba Karlova mostu.

1398–1415

Jan Hus ve svých kázáních požaduje reformu církve, za své názory je upálen na hranici v Kostnici.

1420–34

Husitské války.

1576

Praha se stává hlavním městem Habsburské monarchie.

1609

Majestát Rudolfa II. zaručuje svobodu vyznání.

1618

Majestát zrušen Ferdinandem II., počátek třicetileté války.

1620

Vítězství katolického vojska v bitvě na Bílé hoře, represe vůči protestantům vedou k masovým odchodům do exilu.

1787

Premiéra Mozartova Dona Giovanniho.

1918

Vznik nezávislého Československa.

1938

Mnichovská dohoda přisuzuje hitlerovskému Německu Sudety.

1939–1945

Německá okupace.

květen 1945

V Praze propuká povstání, město osvobozuje Rudá armáda.

1948

Komunistický převrat.

1968

Pražské jaro.

1989

Sametová revoluce. Václav Havel zvolen prezidentem.

1993

Rozpad Československa, vznik České a Slovenské republiky.

1999

Vstup ČR do NATO.

2002

Rozsáhlé povodně, kdy stoletá voda těžce poničila oblasti v okolí řeky Vltavy, včetně Prahy.

2003

Prezidentem republiky zvolen Václav Klaus.

2004

Česká republika vstupuje do EU.

2011

Umírá Václav Havel, vyhlášeny tři dny národního smutku.

2013

Miloš Zeman zvolen prezidentem, pád pravicové vlády, předčasné volby.

2014

Bohuslav Sobotka se stává premiérem.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Top 10 zajímavostí

Ideální den v Praze

Úvod

Stověžatá Praha

Umění, kultura a volný čas

Praha moderní

Stručná historie

Počátky osídlení

První svatí

Dynastie Václavů

Karel IV.

Náboženské sváry

První pražská defenestrace

Příchod Habsburků

Národní obrození

Vznik první republiky

2. světová válka a poválečné období

Česká republika

Historické milníky

Kam se vydat

Hradčany

Malá Strana

Staré Město

Nové Město

Okolí historického centra

Výlety do okolí

Volný čas

Zábava

Nakupování

Stravování

Zajímavosti

Vltava

Druhá pražská defenestrace

Sametová revoluce