Top 10 zajímavostí

Chrám Man Mo Vonné tyčinky a kadidlo tady vytváří opojnou atmosféru (strana 33)

Tian Tan Buddha na ostrově Lantau Největší bronzová socha sedícího Buddhy na světě (strana 62)

Nová Teritoria Kouzelné scenerie se spoustou odlehlých pláží (strana 52)

Blyštivé mrakodrapy Centrální obvod je domovem smělých staveb moderní architektury (strana 26)

Sheung Wan Objevte rychle mizející svět fascinujících uliček a života v nich (strana 34)

Nakupování Nákupy ve dne i v noci – činnost, kterou v Hongkongu nesmíte opomenout (strana 79)

Victoria Peak Jízda proslulou lanovkou na vrchol této hory vás obohatí o nevšední zážitek (strana 29)

Trajekt Star Ferry Victoria Harbour poznáte nejlépe z paluby tohoto legendárního plavidla (strana 25)

Man Fat Sze Vystoupejte po strmých svazích až k branám kláštera 10 000 Buddhů (strana 57)

Cheung Chau Přestaňte spěchat a oddechněte si na tomto pohodovém ostrově (strana 64)

Ideální den v Hongkongu

9.30 Trhy

Z ulice Queen’s Road se pěšky vydejte do ulic Gage Street a Graham Street, kde najdete tržnice s těmi nejčerstvějšími potravinami v celém Hongkongu. Ochutnejte výtečné ovoce, zeleninu, ryby či mořské plody. Pokud raději nakupujete módní oblečení, obchody v Centralu otevírají v 10.00.

10.45 Dim sum

Zamiřte do budovy hongkongské radnice, v restaurantu Maxim si pochutnejte na knedlíčcích dim sum – doporučujeme bílé knedlíčky ha gow s krevetkami či žluté siu mai se směsí vepřového masa a krevetek.

11.30 Směr Kowloon

Naskočte do vlaku MTR směr TST East a navštivte Muzeum historie Hongkongu na Chatham Road, nebo se vydejte obhlédnout trhy do čtvrtí Mong Kok a Yau Ma Tei.

14.00 Odpočinek v zahradách

Vydejte se na Diamantový vrch (Diamond Hill) a navštivte Nan Lian, jednu z nejkrásnějších čínských zahrad v Hongkongu. Poté zamiřte do nedalekého kláštera Chi Lin. Oběd a následný odpolední čaj si můžete dopřát ve zdejší vegetariánské restauraci.

17.00 Nechte se hýčkat

Odpočiňte si v lázních Chuan Spa, které najdete ve 41. patře mrakodrapu Langham Place. Pokochejte se pohledem z výšky na krásy Kowloonu a přitom se nechte rozmazlovat tradičními čínskými procedurami. Při masáži se vám zcela jistě podaří vyvážit svůj jin a jang.

19.00 Přístav

Hongkongský přístav musíte vidět zejména v noci. Na nábřeží čtvrti TST nastupte na palubu trajektu Star Ferry, který vás převeze přes přístav, popřípadě využijte služeb džunky s červenými plachtami nesoucí název Aqua Luna. Ta vás zaveze k Hodinové věži (Clock Tower) a na 45minutovou plavbu okolo Centralu.

20.00 Světla města

Zastavte se na skleničku na molu Central Ferry Pier 7. Po nábřeží se vydejte směrem k molu Pier 3 a dosyta si vychutnejte pohled na osvětlený mrakodrap Two IFC a další výškové budovy v Centralu. Poté pokračujte taxíkem nebo po eskalátoru Central-Mid-Levels vzhůru do čtvrti SoHo.

20.30 Kam na večeři?

Pokud se rozhodnete večeřet v SoHo, budete mít na výběr z desítek restaurací. Každého určitě nabídkou uspokojí Peak Café (9–13 Shelley Street), kde se podávají fantastické pokrmy mezinárodní kuchyně. V restauraci La Pampa (32 Staunton Street) vám připraví famózní steaky. Restaurace Enoteca (47 Elgin Street) vás pohostí středomořskou kuchyní.

22.00 Večírek v ulicích

Ve čtvrti SoHo, ale i na Wyndham Street a v Lan Kwai Fong vždy najdete nějaký podnik, kde to žije. Nenechte si ujít střešní bar ve Fringe Club. Za živou hudbou vyrazte do Peel Fresco Music Lounge (49 Peel Street).

Úvod

Vzrušující, tajemný, okouzlující – těmito slovy je Hongkong popisován už více než jedno století. Atmosféra města, v jehož ulicích pulzuje život dnem i nocí, je vskutku opojná. Hongkong je však poněkud přelidněný – má jednu z nejvyšších hustot osídlení na světě. Nicméně na to, jak je tento kousek země přeplněný lidmi, auty a mrakodrapy, je opravdu příjemným místem k životu; překvapí vás množstvím parků, levnou městskou hromadnou dopravou a dostupnými taxislužbami. Nákupní horečka v Hongkongu nikdy nekončí; vyjdete-li z jednoho nákupního centra, jiné vás okamžitě přitáhne silou magnetu. Orientace ve městě je snadná, zvlášť pokud mluvíte anglicky. A zdejší výtečné jídlo je kapitola sama pro sebe.

Nová éra

Až donedávna byl Hongkong britským koloniálním územím. 1. července 1997 byl formálně navrácen Číně a stal se „Zvláštním správním územím Čínské lidové republiky“. Čína se zavázala, že toto usnesení bude platné nejméně dalších 50 let. Pro Čínu je Hongkong branou do západního světa a nevyčerpatelnou studnicí obchodních know-how. V letech, kdy se město vracelo pod čínskou nadvládu, jej sevřela silná nejistota, jak bude vše dál fungovat a kam bude Hongkong nasměrován. V podstatě se však nic nezměnilo, a jakmile se zprávy o předání Hongkongu Číňanům vytratily z titulních stránek novin, jeho obyvatelé se vrátili ke svým obvyklým tématům: výkonnosti ekonomiky a cenám bydlení.

K nějakým změnám samozřejmě došlo, ale většinou se jednalo o záležitosti spojené s ekonomickou situací, developerskými projekty a podobnými faktory, jež ovlivňují život měst na celém světě. Z Hongkongu se vytrácí vše, co mělo souvislost s Velkou Británií; instituce již nepoužívají přízvisko „royal“ (královský), z mincí zmizela podobizna královny a britská vlajka byla nahrazena vlajkami Číny a Hongkongu se symbolem bauhínie. Na ulici častěji než angličtinu zaslechnete čínštinu. Pro obyvatele pevninské Číny je dnes daleko snazší získat povolení k návštěvě této tzv. „Zvláštní správní oblasti“, což v souvislosti s neustále zlepšující se finanční situací mnohých Číňanů vede k přílivu čínských turistů – v roce 2013 jich do města zavítalo přes 40 milionů. A co se týče imigrantů, v Hongkongu dnes pracuje více Američanů než Britů.

Lidé a zvyky

Ve městě, kde na 1100 km^2 žije přes 7 milionů obyvatel, je největším (a pochopitelným) problémem bydlení. Radnice se snaží bytovou situaci řešit tím, že sama sebe pasovala do role největšího městského vlastníka a pronajímatele bytů, podporuje také výstavbu rozsáhlých rezidenčních čtvrtí. Byty jsou sice moderně vybavené, ale vzhledem k nedostatku místa velice malé – na osobu průměrně připadá 11 m2 obytné plochy. V některých oblastech Hongkongu vznikla celá nová městečka, jejichž poněkud unifikovaná podoba se stala terčem oprávněné kritiky.

Voňavý přístav

Slovo Hongkong bylo odvozeno z kantonské čínštiny ze slov heung gong, což v překladu znamená „Voňavý přístav“. Ve zdejší oblasti (zejména v místech, kde leží dnešní čtvrť Aberdeen) se totiž v minulosti obchodovalo s voňavým dřevem kadidlovníku. Jiní přičítají původ jména bauhínii, aromatické rostlině, která je v oblasti původním druhem a dnes ji najdete i ve státních symbolech Hongkongu.

Až 95 % obyvatel Hongkongu tvoří Číňané. Většinou se jedná o potomky přistěhovalců, kteří sem přesídlili z Kantonu. Číňané jsou většinou považováni za pracovité a pragmatické lidi; tyto lidské vlastnosti stojí i za ekonomickým úspěchem Hongkongu. Určitě alespoň jednou zaslechnete historku o uprchlících, kteří přijeli do Hongkongu s prázdnými kapsami, začali pracovat v nuzném pouličním stánku a díky své píli se zmohli na vlastní obchod, který je dnes součástí úspěšného řetězce.

Modlitba v chrámu Wong Tai Sin

V Hongkongu se stále dodržují staré zvyky a tradice. Osud a štěstí jsou zde považovány za velmi podstatnou hybnou sílu života, a tak tu nemají astrologové a věštci o klienty nouzi. Před stavbou každého mrakodrapu se ke slovu dostává učení feng-šuej, které prozradí, zda dané místo přinese budoucím obyvatelům zdraví, harmonii a prosperitu. Hazardní hry, ať už se jedná o karty, mahjong, loterii či sázení na koníčky, jsou tu doslova vášní. V Hongkongu najdete dvě hlavní dostihové dráhy a zázemí pro sázkaře je takřka dokonalé. O víkendech se houfy místních vydávají trajektem do Macaa, aby zkusili štěstí v některém z tamních kasin.

Kam se vydat

Pastvou pro oči je v Hongkongu již samotný pohled na moře, jehož hladinu brázdí neuvěřitelné množství nákladních lodí, trajektů, remorkérů, džunek a jachet. Nejúchvatnější panoramata města a přístavu vám poskytnou svahy hory Victoria Peak či terasy na střechách místních hotelů a mrakodrapů. Zážitek ještě umocníte, pokud se na zmíněná místa vypravíte v noci.

Panoráma nočního Hongkongu

Na ostrově jménem Hongkong se můžete doslova proplétat lesem mrakodrapů. Za přístavem Victoria Harbour leží poloostrov Kowloon, který je turistickým srdcem Hongkongu. Najdete zde tucty hotelů a stovky obchodů. Na poloostrově Nová Teritoria se nachází několik měst s mnoha výškovými budovami a mrakodrapy a druhý největší kontejnerový přístav na světě. Najdete zde také starobylé, hradbami obehnané vesnice, přírodní parky a farmy. Bohaté přírodní scenerie naleznete na ostrovech Lantau, Lamma a Cheung Chau. Dále se můžete trajektem vydat na návštěvu Macaa a seznámit se blíže s tímto ojedinělým mixem čínské a iberské kultury.

Nikdo dnes nemůže s jistotou říct, co se stane s Hongkongem v budoucnu. Zatím toto ambiciózní město srší neuvěřitelnou energií a jeho návštěva je pro každého nezapomenutelným zážitkem.

Stručná historie

Moderní historie Hongkongu, který pro Evropany vždy býval vstupní branou do Číny, začala v roce 1841 obsazením jeho území Angličany. Nicméně vlastní historie Hongkongu začala již dávno před tím, než se tu objevili první Evropané. Archeologové tu dnes objevují artefakty, jejichž stáří se odhaduje na tisíce let. Například severně od Kowloonu můžete navštívit muzeum Lei Cheng Uk Han, což je původně 1600 let stará hrobka (viz str. 50). V roce 1992 byla při stavbě letiště na ostrově Chep Lap Kok odkryta 2000 let stará vesnice Pak Mong; zdejší vykopávky prokázaly, že již tehdy tu existovala vyspělá kultura. Na ostrově Lamma bylo v roce 1996 objeveno osídlení, pocházející dokonce již z doby kamenné.

Zatímco Hongkong prožíval počátky své existence v ústraní, sousední Kanton se poměrně brzy stal významným obchodním centrem s kontakty na Indii a Střední východ. Kolem roku 900 se ostrovy v oblasti Hongkongu staly útočištěm pirátů, kteří přepadali lodě v deltě Perlové řeky a způsobovali obchodníkům v Kantonu nemalé ztráty. Poslední piráti tu provozovali svoje řemeslo ještě na počátku 20. století.

Pevninskou část Hongkongu začali postupně osidlovat příslušníci klanů Tang, Hau, Pang, Liu a Man. Jako první se objevil klan Tang, jehož příslušníci založili v oblasti Nových Teritorií několik opevněných vesnic. Některé z nich mimochodem existují dodnes, dochované hradby si tak můžete prohlédnout například ve vesnicích Kat Hing Wai a Lo Wai. Poblíž Lo Wai můžete navštívit síň předků Tang Chung Ling, která pochází ze 16. století a dodnes slouží jako společenské centrum pro příslušníky klanu Tang.

Cesta v čase

Expozice Hong Kong Story (Příběh Hongkongu) v Muzeu historie je ideální příležitostí, jak se obeznámit s minulostí celé oblasti. Za pouhých deset hongkongských dolarů můžete cestovat časem z doby před 400 miliony let do roku 1997. Sbírky muzea jsou úchvatné, najdete tu například repliky rybářské džunky z 18. století či biografu z 60. let 20. století.

První Evropané, kteří se objevili v deltě Perlové řeky, byli Portugalci. Roku 1557 se usadili v Macau a po několik následujících staletí odsud ovládali obchod mezi Asií, Evropou a Jižní Amerikou. Z Macaa se časem stal jeden z nejvýznamnějších přístavů v Asii, který byl zároveň domovem početné kolonie jezuitských misionářů. Zatímco v Číně se křesťanství nesetkalo s vřelým přijetím, v Macau byla situace jiná, a tak dodnes najdete v historickém centru Macaa mnoho křesťanských kostelů.

Příchod Angličanů

Angličané se v oblasti objevili na konci 17. století, kdy císař Kchang-si z dynastie Čching svým dekretem povolil omezený obchod s Kantonem. Obchodování šlo zprvu hladce, nicméně po určité době začali evropští obchodníci čelit všemožným restrikcím ze strany čínských úřadů. Jejich postoj nejlépe vystihovala věta vyřčená císařem Čchien-lungem, kterou pronesl v roce 1793 po prvním pokusu Britů o přímý obchod s Čínou: „Všechno tu vlastníme my, vaše prazvláštní výrobky ani nápady nás nezajímají, nemají pro nás žádnou cenu.“

Zjednodušeně řečeno, Čína si představovala obchod tak, že bude Angličanům prodávat své výrobky a ti ji za to budou platit jedině ve stříbře. Tradiční britské vývozní artikly byly v Číně prakticky neprodejné a obchodní bilance Anglie tak upadla do neutěšených čísel. Na konci 18. století však obchodníci objevili komoditu, která by mohla vše vyřešit – opium. Angličané jej začali z Indie dovážet ve velkém a opium se zakrátko stalo v Kantonu velmi žádaným zbožím, za které byli Číňané ochotni platit ohromné sumy. Silný odliv stříbrných mincí ze země málem vedl k hospodářskému rozvratu, čínský dvůr proto obchod s opiem v roce 1799 zakázal. Nicméně nelegální obchod kvetl vesele dál, neboť kantonští úředníci, často na opiu závislí, byli za úplatky ochotni tolerovat porušení zákona.

Císař Kchang-si částečně otevřel Kanton západním obchodníkům

Čína přitvrdila v boji s korupcí a pašováním opia v roce 1838, kdy byl do funkce vysokého komisaře jmenován neúplatný Lin Ce-sü. Ten bez skrupulí přikázal všem britským obchodníkům v Kantonu, aby odevzdali své zásoby opia, a zahájil blokádu jejich skladů v přístavu. Po šesti týdnech obchodníci povolili a odevzdali čínským úřadům na 20 000 beden opia. Lin dokonce zaslal dopis britské královně Viktorii, ve kterém do detailů popsal hrůzy, které napáchalo opium na čínské populaci, a žádal ji o pomoc. Slavný dopis byl napsán od srdce a velmi jemným a ušlechtilým stylem, což jen potvrdilo fakt, že Číňané nebyli s to pochopit drsný svět obchodu, který v jejich zemi reprezentovali zejména Angličané.

Opiové války

Odpověď Angličanů na sebe nenechala dlouho čekat. V roce 1840 vypukla první z tzv. opiových válek. Po několika menších šarvátkách a dlouhých vyjednáváních bylo uzavřeno příměří. Podle mírové smlouvy z Čchuen-pi získali Hongkong Angličané, a ten se tak 26. ledna 1841 stal britskou kolonií.

Mír sjednaný v Čchuen-pi neměl dlouhého trvání. Smlouva byla vypovězena Londýnem i Pekingem a boje vzplály nanovo. Britské jednotky s počtem necelých 3000 mužů jednoznačně předčily čínské vojsko, a to jak v taktice a výcviku, tak v kvalitě výzbroje. Britové brzy dobyli Šanghaj a zastavili se až před branami Nankingu. Zde byla v roce 1842 uzavřena mírová smlouva, která byla výhodná pro Angličany: Číňané byli nuceni otevřít pět svých přístavů volnému obchodu, a dokonce museli odškodnit pašeráky opia. Status Hongkongu jako britské kolonie byl touto smlouvou potvrzen.

V letech následujících po opiových válkách se obchod s opiem vrátil na stejnou, ne-li vyšší, úroveň. Ukončen byl až v roce 1907. Opium se v Hongkongu kouřilo na veřejnosti až do roku 1946, komunistická vláda v pevninské Číně definitivně zakázala jeho užívání až v roce 1949.

Obchod a prosperita v 19. století

Sir Henry Pottinger, první guvernér Hongkongu, předpověděl městu velkou budoucnost. Pod jeho vedením nastoupil Hongkong cestu k prosperitě, která se začala velmi brzy projevovat ve všech ohledech. Zdejší přístav rychle vzkvétal a město se pomalu dostávalo mezi hlavní světová obchodní centra. Jak počet obyvatel Hongkongu stabilně vzrůstal, tak rostla i jeho ekonomika. Z toho důvodu se do této britské kolonie přestěhovalo mnoho obyvatel pevninské Číny.

Rozporuplný ostrov

„Albert má ohromnou radost,“ napsala královna Viktorie, „že jsme získali Hongkong.“ Lord Palmerston, ministr zahraničí, již takovou radost neměl. O Hongkongu mluvil jako o „pustém místě, kde nejsou žádné domy“.

Causeway Bay v polovině 19. století

Vzestup, který v té době zažíval Hongkong, byl zároveň jakousi ranou z milosti pro sousední Macao. Jeho prosperitu rovněž ohrožoval úspěšný obchod Holanďanů s Japonskem a Macao postupně přicházelo o své výsadní postavení. V podstatě až do svého znovuzrození ve 21. století jakožto ráje hazardu se Macao ocitlo na druhé koleji.

I přes výrazné rozdíly mezi kulturami většinových Číňanů a menšinových Evropanů byly jejich vztahy poměrně korektní a přátelské. Jeden z prvních guvernérů, sir John Francis Davis, si prý jednou povzdechl: „Je daleko snazší vládnout dvaceti tisícům Číňanů než několika stovkám Angličanů.“

Nicméně k incidentům čas od času docházelo. 15. ledna 1857 přimísil neznámý pachatel do těsta v hlavní koloniální pekárně arzen. Zatímco Číňané si dál vesele pojídali rýži, Angličané, zvyklí na chléb, hromadně umírali. V atmosféře strachu bylo z kolonie urychleně deportováno několik tisíc Číňanů. Pachatel však nebyl nikdy dopaden.

Je pochopitelné, že pány v kolonii byli Angličané, a podle toho to tu také vypadalo. Zatímco Angličané žili v rezidencích na chladnějších svazích hory Victoria, kam měli místní vstup zakázán, čínské rodiny se tísnily v domcích v oblasti známé dnes jako Western District. V jedné místnosti často přebývalo několik rodin včetně zvířat. Není tedy divu, že této oblasti trvalo takřka 30 let, než se vzpamatovala z epidemie dýmějového moru, která zde vypukla v roce 1894. Čtvrť Western District si dodnes zachovala svůj původní ráz – můžete se vydat do úzkých uliček a v tradičních obchůdcích si koupit například ženšen, bylinky, kadidlo nebo čaj.

Smlouvou z roku 1860 Británie získala poloostrov Kowloon. V Pekingské smlouvě z roku 1898 pak Čína pronajala Británii Nová Teritoria a 235 dalších ostrovů na 99 let.

Obchodníci s opiem

Nedílnou součástí historie Hongkongu byly velké obchodní společnosti označované slovem „hong“.V 19. století měly ve městě ohromnou moc; hlavou každé společnosti byl člověk zvaný taipan, kterého bychom možná mohli přirovnat k dnešním kmotrům. Tito velmi schopní, ale též bezskrupulózní lidé, dokázali přinutit britskou vládu, aby držela ochrannou ruku nad jejich neuvěřitelně výnosným obchodem s opiem. Mnohá místa v Hongkongu dodnes nesou jména těchto kdysi tak mocných taipanů.

Konkurenční hongy, jako byly například Scottish Jardine, Matheson a England’s Dent and Company, mezi sebou neustále soupeřily. Byly samozřejmě na kordy i s lokální vládou, která se snažila vybrat co nejvíce na daních a zároveň se zasazovala o co nejlepší vztahy s místními Číňany. Aby se vyhnuli placení daní, stali se mnozí taipani honorárními konzuly zahraničních mocností a vypravovali své lodě pod cizími vlajkami.

Mnohé z těchto „hongů“ existují dodnes, samozřejmě v pozměněné formě. Jejich kanceláře se ukrývají v nepřehledné džungli mrakodrapů a svou skutečnou činnost maskují sítí vzájemně propojených poboček. Mnohé z nich jsou vlastněny čínskými taipany. Ačkoliv již nemají takovou moc jako v minulosti, stále ze zákulisí tahají za politické i jiné nitky.

Milníky 20. století

Symbióza staré a nové architektury v Hongkongu

Počet obyvatel kolonie vždy kolísal podle toho, co se dělo za jejími hranicemi. Když v roce 1911 svrhli čínští revolucionáři nadvládu Mandžuů, Hongkong zaplavily tisíce uprchlíků, z nichž mnozí měli jen základní oblečení. Zato však přišli se svou životní filozofií tvrdé práce a schopností využít nabízené příležitosti. Stovky tisíc dalších uprchlíků dorazily ve 30. letech 20. století po napadení Číny Japonskem. V předvečer 2. světové války již čítala populace Hongkongu více než 1,5 milionu lidí.

Několik hodin před útokem na Pearl Harbour v prosinci 1941 přepadlo několik praporů japonské císařské armády špatně chráněný Hongkong. Celé jeho vzdušné síly byly zničeny během pěti minut na letišti Kai Tak. Obránci ustoupili z Nových Teritorií a Kowloonu na ostrov Hongkong v naději, že brzy dorazí posily; k tomu však nedošlo. Zbytky hongkongské armády kapitulovaly na Štědrý den roku 1941. Ti, kteří přežili, vzpomínají na tři a půl roku japonské okupace jako na roky nepřetržitého strádání a hladu. Mnozí Číňané byli deportováni do pevninské Číny.

Mnoho hongkongských památek bylo za války zničeno. Z katedrály sv. Jiří se stal vojenský klub, historická guvernérova chata na hoře Victoria shořela a guvernérův koloniální palác si nechal velitel okupačních vojsk přestavět v japonském stylu. Na konci 2. světové války žilo v Hongkongu už jen půl milionu lidí, neexistoval tu žádný průmysl, rybářská flotila byla rozprášena a drtivá většina veřejných služeb přestala fungovat.

Poválečný Hongkong

Občanská válka v Číně se podepsala i na Hongkongu. Komunisté postupující Čínou před sebou tlačili vlnu uprchlíků, kteří se uchýlili právě do Hongkongu. V roce 1949, kdy byla vyhlášena Čínská lidová republika, přesáhla populace Hongkongu hranici dvou milionů lidí. Pád Šanghaje v roce 1949 znamenal další vlnu uprchlíků, z nichž mnozí byli zámožní obchodníci či zruční řemeslníci. Bylo mezi nimi i několik šanghajských průmyslníků, kteří posléze stáli u zrodu hongkongského textilního průmyslu. Velkým problémem se stalo bydlení. V opravdovou katastrofu se proměnil Štědrý den roku 1953, kdy rozsáhlý požár zničil většinu chatrčí v Kowloonu, a na 50 000 uprchlíků tak přišlo o své chatrné přístřešky.

Toto neštěstí přimělo vládu k odsouhlasení programu výstavby levných státních bytů. Díky němu vznikly tisíce nových činžovních domů, ve kterých našly nový domov statisíce lidí. I přes neuvěřitelnou rychlost výstavby bytů nebyl stále problém vyřešen – do země totiž nepřetržitě proudily zástupy nových a nových uprchlíků. V roce 1962 byly uzavřeny oficiální hraniční přechody s Čínou; novým problémem se okamžitě stali uprchlíci plavící se na člunech z Vietnamu.

Hongkongská ekonomika zažívala svůj největší boom v 70. a 80. letech, zejména díky vzájemnému obchodu s Čínou. Životní úroveň v kolonii se neuvěřitelně zvýšila.

Do náruče Číny

S blížícím se rokem 1997 bylo stále jasnější, že čínská vláda nebude ochotna prodloužit pronájem Nových Teritorií. Mezistátní jednání byla ukončena v roce 1984 podpisem britsko-čínské deklarace, ve které se tehdejší britská premiérka Margaret Thatcherová zavázala, že Velká Británie předá v roce 1997 celý Hongkong zpět Číně. Čína přiznala Hongkongu status „Zvláštní správní oblasti“ a zavázala se, že po nejbližších 50 let nezmění jeho současný systém veřejné správy.

Hongkongské sídliště

I přes ujištění čínské vlády, že existující zákony budou nadále platné, se občané Hongkongu začali obávat o budoucnost. Podle britských zákonů nemohli místní obyvatelé získat britské občanství, a tak tisíce lidí zažádaly o občanství v Kanadě a Austrálii. Některé společnosti dokonce přesunuly svá ústředí do jiných částí světa.

S blížícím se datem předání Hongkongu Číně Britové uvolňovali omezení a zákony týkající se místních obyvatel. Míra svobod a politické autonomie tak byla těsně před předáním na nejvyšší úrovni od samotného vzniku kolonie.

Hongkong ve 21. století

Předání správy Hongkongu čínské administrativě proběhlo 1. června 1997 bez jakýchkoliv problémů. V následujících letech byl však Hongkong těžce zasažen hospodářskou krizí. V roce 2003 zemřelo ve městě 299 lidí na SARS (těžký akutní respirační syndrom). V témže roce v červenci vyšlo do ulic na půl milionu lidí, aby pokojnou formou vyjádřili svůj nesouhlas s připravovaným zákonem proti podvratné činnosti. V dalším roce demonstrovalo v ulicích na 200 000 obyvatel, požadujících více zákonů, které by zaručovaly občanskou svobodu, a reformu volebního práva (od té doby se podobné protesty konají každoročně 1. července). Peking ale dává jasně najevo, že nejbližším možným termínem pro přímé volby hlavy státu je rok 2017, pro volby do sněmovny je to rok 2020. V roce 2013 zahájil Benny Tai Yiu-ting, docent práva na Hongkongské univerzitě, kampaň občanské neposlušnosti a stanul v čele hnutí „Occupy Central with Love and Peace“, jehož cílem je přinutit Peking k zavedení všeobecného volebního práva. Ve stejném roce se Hongkong dostal na titulní stránky světového tisku – stal se nakrátko dočasným útočištěm Edwarda Snowdena, Američana, který vynesl utajované informace z americké Národní bezpečnostní služby.

Hongkong a moře patří odpradávna k sobě

I přes všechny tyto politické tahanice zůstává vize budoucnosti Hongkongu velmi optimistická. Blízkost Číny je zárukou, že ekonomika Hongkongu bude i nadále v dobré kondici.

Historické milníky

7.–9. stol.

Pravděpodobný příchod národa Tangů. Postavena čínská pevnost v Tuen Mun.

10.–14. stol.

Příchod příslušníků pěti velkých klanů do oblasti Nových Teritorií.

1557

Portugalci zakládají obchodní kolonii v Macau.

1699

Britská Východoindická společnost zahajuje činnost v Kantonu.

1840

Propuknutí první opiové války.

1841

Britské loďstvo útočí na Kanton a obsazuje Hongkong.

1842

Mírová smlouva v Nankingu: Hongkong se oficiálně dostává do britských rukou.

1856–60

Propuknutí druhé opiové války, Britové získávají poloostrov Kowloon a právo obchodovat v dalších čínských přístavech.

1898

Nová Teritoria a 235 okolních ostrovů patří na následujících 99 let Velké Británii.

1911

Pád dynastie Čching; Sunjatsen vyhlašuje vznik Čínské republiky.

1935

Mao Ce-tung nastupuje do čela Komunistické strany Číny.

1941

Japonsko útočí na Hongkong, ten záhy podepisuje kapitulaci.

1945

Hongkong se opět stává britskou kolonií.

1950–3

Vítězství komunistů v Číně zapříčiňuje masivní příliv uprchlíků. Je zahájena industrializace Hongkongu.

1978

Vztahy mezi Čínou a Hongkongem se po smrti Mao Ce-tunga výrazně zlepšují.

1984

Velká Británie se zavazuje vrátit Hongkong do čínských rukou.

1997

Hongkong opět oficiálně patří Číně.

2003

SARS (těžký akutní respirační syndrom) zabíjí v Hongkongu 299 lidí.

2004

Peking odmítá zavedení všeobecného volebního práva v roce 2017.

2010

Budova ICC v Kowloonu se stává nejvyšší stavbou v Hongkongu. Úspěchy čínské ekonomiky se pozitivně projevují také v Hongkongu.

2012

Nejvyšším představitelem Hongkongu se stává Leung Čchun-jing.

2013

Zaměstnanec NSA Edward Snowden vynáší na světlo utajované informace a následně se dočasně uchyluje do Hongkongu. Celkový počet návštěvníků Hongkongu dosahuje 52,3 milionu.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Top 10 zajímavostí

Ideální den v Hongkongu

Úvod

Nová éra

Lidé a zvyky

Kam se vydat

Stručná historie

Příchod Angličanů

Opiové války

Obchod a prosperita v 19. století

Milníky 20. století

Poválečný Hongkong

Do náruče Číny

Hongkong ve 21. století

Historické milníky

Kam se vydat

Ostrov Hongkong

Kowloon

Okolní ostrovy

Výlet do Macaa

Volný čas

Nakupování

Zábava

Stravování

Zajímavosti

Voňavý přístav

Obchodníci s opiem