Venovanie

Venujem Soničke a Peťke Tomíkovej

Poďakovanie

Touto cestou sa chcem poďakovať mojim najlepším priateľkám Monike Wurm, Kristíne Ježovičovej, Sandre Vyskočovej, básnikovi Ivanovi – Monte Christovi, jednej úžasnej žene Renke (veď Ty vieš).

Zároveň chcem poďakovať všetkým, ktorí ma povzbudzovali a s radosťou čakali na pokračovanie knihy Nevyspytateľná mrcha.

Gabrielle Bernátová

Nezastaviteľná mrcha

(ukážka)

Táto kniha je chránená autorskými právami. Kopírovanie tejto knihy alebo jej častí v akejkoľvek forme bez písomného súhlasu vydavateľa je zakázané.

© Gabrielle Bernátová, 2015

© Marenčin PT, spol. s r. o., 2015

Jelenia 6, 811 05 Bratislava

marencin@marencin.sk www.marencin.sk

Cover & Layout © Marenčin Media, 2015

Jazyková úprava Andrea Jurčová

488. publikácia, 1. vydanie

ISBN 978-80-8114-487-5 (brož.)

ISBN 978-80-8114-488-2 (ePub)

1.

Skrývam sa v Diablovom náručí,

čo iné mi zostáva, ak nie hľadieť mu do očí?

Odetá v koži bezcharakterného človeka,

snažím sa žiť a nejako sa pozviechať.

Srdce zmenilo sa na kameň,

duša stratila Božiu priazeň.

Oblečená v Diablovom odeve,

už nemôžem sa vrátiť k Adamovi a Eve.

Zmluva krvou spečatená si,

odtlačkom prsta sa zasväcujem Ti.

Ó, Diabol, vezmi ma konečne k sebe,

nech zmiznem a skryjem sa v Tebe.

Zastaň sa svojho mena,

veď odmena je nezmenená.

Ukáž mi temnotu svojho sveta,

kde bránu zdobí slovo „ODVETA“.

2.

Mark Twain raz povedal:

„Človek je ako mesiac – má svoju temnú stranu, ktorú nikomu neukáže.“

Občas človek nemá inú možnosť, než ukázať tú odvrátenú stranu svojho ja. Občas je to jediné východisko z bezvýchodiskovej situácie.

3.

Lea Soranová, chudá, dlhovlasá bruneta, manželka Leva Sorana, miestneho bossa. Kto v skutočnosti je? Celá Leina rodina je zlepencom od seba závislých ľudí, ktorí sa od seba akosi nechcú odtrhnúť.

Začiatkom roku 2000 sa Leini rodičia zabili pri hromadnej nehode na Donovaloch, práve išli na lyžovačku, pretože si chceli užiť výročie svadby. To, čo sa dialo potom, môžeme nazývať chaosom. Leini rodičia mali v opatere sestru Leinho budúceho manžela, Luciu.

Jediným možným východiskom, ako zachrániť malú Lucinku pred detským domovom, bolo jej osvojenie, a to sa mohlo dosiahnuť len tak, že by sa Lea a Lev zosobášili. Po vyše štyroch rokoch krásneho vzťahu bolo prirodzené, že to vyústilo do svadby, i keď za veľmi zvláštnych okolností. Zosobášili sa mesiac po smrti Leiných rodičov. Leina staršia sestra Monika už bola vydatá a mala dcéru, preto prevzala opraty a začala riešiť firemné problémy.

Čo sa týka Leva, vysokého, opáleného, tmavovlasého, po bokoch hlavy trochu šedivého a sexi drsného chlapa, hlavne s Leiným menom vytetovaným na chrbte, tak ten sa po štyroch rokoch šťastného manželstva ocitol na päť rokov v base. Jeho uväzneniu predchádzali udalosti, ktoré ho istým spôsobom prinútili vzdať sa slobody.

Presne šesť mesiacov odo dňa ich svadby sa na Soranovcov zvalila lavína zlých udalostí. Vždy stáli s priateľmi jeden druhému po boku, veď spolu vyrastali, chodili do školy a randili, ale rok 2000 bol čímsi zvláštny. V meste bola dusná atmosféra.

Sosi, jeden z miestnych bossov, všetko riadil. Riko, ďalší boss, sa ho snažil odstrániť. Lev, dovtedy Rikova pravá ruka, sa od neho plánoval odpojiť a riešiť firmu, ktorú už mala vo vlastníctve Lea so sestrou Monikou. Igor, Monikin manžel, sa s Levom dohodol, že budú podnikať v stavebníctve. Taký bol plán.

Všetky problémy Soranovcov sa odštartovali Hugom, holohlavým borcom s kopou tetovaní a ťažkou minulosťou, mimochodom, jedným z najlepších Levových priateľov. Okolo júla toho zvláštneho roku jeden zo Sosiho chlapov znásilnil a zabil Hugovu ženu. Vtedy si Lea nedokázala predstaviť, ako sa mohol cítiť. Stačil im jeden deň, aby aj s Levom toho chlapa našli. Hugo neovládol emócie a dobil toho muža na smrť.

Vysekať ho z toho dalo celkom dosť roboty. Lea s Levom nemali inú možnosť a presťahovali Huga do svojho nového domu. Hugo sa časom pozbieral a Karin, nízka červenovlasá gynekologička, pravidelná prvá pomoc a Leina dlhoročná priateľka, si ho zbalila ako vianočný darček.

Juraj, vysoký plavovlasý vytrénovaný chlap a rodinný priateľ, neváhal, využil situáciu a prisťahoval sa tiež. Sám vravel, že to už s Evou nedokáže vydržať. Lea sa ho nikdy nespýtala, prečo sa v skutočnosti rozviedol.

K tomu sa pridal Boris, bývalý policajt, stredne vysoký, hnedovlasý a dovtedy nevedno s akou sexuálnou orientáciou. Najprv nikto nechápal, prečo sa prisťahoval aj on. Mal predsa úžasný vzťah s rodičmi. Vedúci, jeho otec a bližšie neurčený člen Prezídia policajného zboru, sa ním chválil všade, kde sa dalo, a potom nastal zlom. Zrazu sa spolu prestali baviť a Borisova matka Lei stále vyvolávala, aby ho presvedčila, nech sa vráti domov.

V podstate sa veľké sťahovanie udialo v priebehu jedného týždňa. Každý z nich si vymýšľal, že chce byť pri Hugovi, ktorý je zúfalý a zúrivý. Dušovali sa, že sa odsťahujú, len čo to bude možné, no nakoniec to bola ona, kto ich presvedčil, aby zostali.

Vedúci bol na Leu dosť nasraný, lebo sa mu Boris vyhýbal, a vtedy ešte nikto nevedel prečo. Až po čase vysvitlo, že sa priznal otcovi, že je gej.

Koncom roka sa k nim pridal Emo, ktorého priniesol Juraj. Bol zbitý ako pes. Lea a Karin mali ohľadom Emovej osoby dosť roboty. Týždeň ho dávali dokopy, kým sa spamätal a dokázal sa aspoň sám najesť. Nakoniec sa dozvedela, že sa doňho pustila partia nejakých chalanov, lebo jednému z nich pretiahol sestru.

Lucia bola zo začiatku z Ema celá hotová, predsa len na ňu zapôsobili jeho modré oči a šibalský úsmev. Po čase ho začala brať ako súčasť ich zvláštnej rodiny. Až neskôr začali pre celú rodinu pekné časy. Lev sa dohodol s Rikom, že po jeho odchode sa žiaden z nich ani nedotkne rodiny toho druhého. Na to, aký Riko bol, sa dal celkom pekne presvedčiť. Lev nemal záujem o distribúciu drog ani prostitúciu, dá sa povedať, že k tomu priam prechovával odpor. Jeho otec chľastal, matka drogovala a robila štetku. Lea doteraz nechápe, ako je možné, že sa Lucia narodila zdravá.

Nasledujúci rok Lea potratila, presne na svoje dvadsiate prvé narodeniny. Jediná osoba, ktorá jej vedela pomôcť, bol Havran, on to z nej vytĺkol. Prinútil ju pozerať sa na svet inak.

O ďalšie tri roky skončili pekné časy úplne. Leva zavreli, ona sa ešte v ten deň presťahovala do nového bytu aj s Luciou. Mesiac na to skončila na operačnom stole – potom, čo ju Luciin otec dostrieľal a ona ho zabila. Ďalších päť rokov sa vyhýbala kontaktu s rodinou. Až na jednu osobu, Havrana. Nikto ani len netušil, kto to je. Po Levovom prepustení, následnej Luciinej vražde a Leinom psychickom zrútení to bol práve Havran, kto ju dal znova dokopy. Už ani nedúfala, že jej život privedie do cesty niekoho, kto by ju zobudil z tej nočnej mory, a zrazu sa objavila ona.

Viktória. Dievča neskutočne sa podobajúce na mŕtvu členku rodiny, blonďavá bábika so slzami stekajúcimi po tvári a s odhodlanosťou v očiach.

V neposlednom rade nováčik rodiny, všetkými podozrievaný Filip, Levov nevlastný brat.

Keby si Lev prečítal všetky zložky v jej bunkri, tak by zistil, že za celé to obdobie, počas ktorého trčal v chládku, ona sledovala kroky každého člena rodiny. Mala zdokumentované dokonca aj Borisove tajné vychádzky za Jarom. Ako sa len smiala, keď si nechceli priznať, že sa do seba buchli.

A teraz jej pred nosom vybuchuje auto, v ktorom mal sedieť jej priateľ a právnik v jednom, Benjamín. Leu ten tlak odhadzuje rovno do čelného skla manželovej X6.

4.

„Lea! Lea!“ pribieha k nej zadychčaný Patrik, ktorému pot steká po tvári.

Lea stojí pri trafike pred panelákom, v ktorom býva.

„Čo sa deje?“ pýta sa sledujúc predavačku, ktorá jej podáva cigarety. „No, aj mi to povieš?“ otáča sa k chalanovi. Nepozerá mu do očí, dvomi prstami chytá koniec obalu a rýchlo otvára škatuľku. Vyťahuje cigaretu, vkladá si ju medzi pery a pripaľuje si ju horiacim zapaľovačom, ale mierne fúka, preto si k ústam prikladá dlane. S pôžitkom prijíma nikotín. „Hej!“ okríkne ho, vtom sa naňho zahľadí. V očiach mu vidí zdesenie a strach.

„L... Lucia...“ dostáva Patrik zo seba, dlaňami sa opiera o kolená a dvíha k nej pohľad.

„Čo je to tentoraz? Už nevedia, čo si s Levom vymyslieť, tak poslali teba? Povedala som ti predsa, že sa od nej nepohneš ani na krok! Je to potvora,“ pousmeje sa Lea a vytiahne si mobil.

„Ona.. ne... nedovoláš... sa... jej,“ chalan sa snaží vydýchať.

„Akože nedovolám, šibe ti?“ pochybovačne naňho zazrie. Hneď ako vytočí jej číslo, presmeruje ju to do odkazovej schránky. „Čo sa stalo?!“ pýta sa nahnevane. S ostrým pohľadom zazerá na Patrika a snaží sa z neho dostať informácie. „Hovor! Čo sa stalo?“

„Luciu... zabili! Letel som sem... hneď ako som sa to dozvedel. Asi sem ide aj Lev, j... ja neviem, prisahám, že som ju strážil, ale ona...“

Lea prestáva vnímať jeho slová. Zrazu ňou prechádza zvláštny, veľmi zvláštny pocit. Chrbát jej oblieva studený pot. Nedokáže sa udržať na nohách. Z úst jej vypadáva cigareta, ktorej popol sa mimovoľne rozletí v smere fúkajúceho vetra. Akoby aj príroda reagovala na jej šok. Nevníma nič, len horiacu cigaretu čiastočne premočenú od dažďovej vody. V tom momente začína fúkať silný studený vietor, akoby chcel odviať blčiaci hnev, ktorý sa v nej hromadí. Rukou sa rýchlo zachytáva o malý stolík pri trafike. Prichádza o dych. V hlave má neskutočný zmätok. Lucinka, jej Lucinka?

„Nie. Nie. Nie!“ dostáva Lea zo seba a pokúša sa spamätať.

Patrik sa snaží vykoktať, ale ona už nie je schopná vnímať jeho slová. Ako opitá prichádza k svojmu autu, sadá za volant.

„Lea! Nemôžeš takto šoférovať!“ pribieha k nej Patrik a snaží sa ju dostať z miesta.

V sekunde má na sebe namierenú jej zbraň.

„Sklapni! Kde je?! Kto jej to urobil?!“ pýta sa Lea útočne.

„Nič ti nepoviem, Leuš, prosím, počkaj tu na Leva, on sem určite ide!“ Patrik jej to chce vyhovoriť, kým stojí rovno pri dverách Leinej Audíny.

Lea ich razom otvára, čím ho zráža k zemi, v očiach sa jej zračí neskutočná nenávisť.

„Tak ešte raz. Kde je? A kto jej to urobil? Kto mi zabil Lucinku?!“ zbraňou mu mieri rovno na hlavu.

„Lea! Si normálna? Neviem, kde sa to stalo ani kto jej to urobil. Volal mi Hugo, že zabili Luciu, tak som rýchlo pálil za tebou!“ rozpráva vystrašene.

„Máš šťastie!“ rýchlo nasadá do auta.

5.

Znova to svetlo? Už je po nej? Má konečne pokoj? Ale nedokončila svoju prácu. Pred sebou vidí tunel a pomalými krokmi kráča vpred. Vníma len svetlo, ktoré ju núti zrýchľovať tempo.

„Lea! Lea! Miláčik, som pri tebe!“

Kto? Kto to rozpráva? Koho ruku to cíti? Zdá sa jej to alebo ju naozaj niekto volá? Beží tunelom a každým ďalším krokom silnie. Cíti sa tak povznesene.

„Lea! Vráť sa mi späť, prosím! Robte s ňou niečo!“

Má sa vrátiť? A kam? Teraz, keď má možnosť vidieť svoju Lucku? Čo ju na tom strašnom svete čaká? Nechce sa tam vrátiť, ale niekto ju nechce pustiť. Niečo ju stále drží na zemi. Prečo sa od toho nemôže oslobodiť?

„Chceli sme dieťa, chceli sme mať normálny život! Nesmieš ma opustiť!“

Dieťa? Aké dieťa? Jej dieťa? Áno, veď... veď ona je tehotná. Nemôže zabiť vlastnú krv, Lucka sa na ňu bude hnevať.

6.

Razom otvára oči a pohľad upriamuje na vystrašeného manžela a lekárov, ktorí nad ňou stoja.

„Prebrala sa!“ hovorí šťastne mladá lekárka.

„Č... čo sa stalo?“ pýta sa Lea omráčene.

Hneď ako Lev počuje jej hlas, odstrkuje záchranára a vtíska manželke bozk. Držiac ju za tvár jej hľadí do očí.

„Toto mi už nikdy nerob! Rozumela si? Nikdy! Nemôžem o teba prísť!“

Pacientka sa snaží posadiť, ale manžel ju hneď pritláča k nosidlám.

„Zlato, vybuchlo auto a odhodilo ťa to na moje BMW-čko. Nesmieš sa teraz hýbať. Musíš ísť do nemocnice,“ rozpráva veľmi opatrne.

„Beňo, preboha, kde je Beňo?“ Lea očami vystrašene blúdi po celom okolí, keď zrazu uvidí, ako sa hasiči snažia uhasiť zvyšky plameňov šľahajúcich z Benjamínovej Kie.

„Pán Soran, musíme ju odviesť do nemocnice, potrebujeme jej urobiť CT a všetky ostatné vyšetrenia,“ vysvetľuje záchranár Levovi, kým on sa pozerá na bezmocnú manželku.

V tej chvíli Leva volá jeden z prítomných policajtov, preto dáva manželke bozk na čelo a dovoľuje záchranárom, aby zdvihli nosidlá.

„J... ja... musím vypadnúť!“ dostáva zo seba Lea.

Nemôže tomu uveriť, povedal, že... oči má zaplavené slzami. Niekde počuje vyzváňať svoj mobil. Očami blúdi po okolí a snaží sa ho nájsť. Napriek záchranárovej snahe a krvácajúcej rane na hlave sa stavia na nohy. Pokúša sa prejsť k trávniku, na ktorom sa nachádza jej telefón. Ubolene sa zohýba a berie ho do ruky.

„Pani Soranová!“ pribieha k nej záchranár.

„Nechajte ma tak!“ odchádza mimo dianie, aby mohla vybaviť telefonát.

Zamýšľa sa nad tým, ako je možné, že to ten iPhone vôbec vydržal. Predsa len sa za kvalitu oplatí platiť.

„Kurva, čo si tam robila?!“ hučí na ňu mužský hlas z druhej strany linky.

„Nerozmýšľala som,“ odpovie Lea ubolene.

„Super! Už len to nám chýba! Ako si na tom?“

„Mám rozbitú hlavu, asi aj otras mozgu a práve som prežila vlastnú smrť. Ako mi má byť,“ dodáva Lea sarkasticky.

„Sakra, ty si tam nemala vôbec byť! Inak by to vôbec neodpálili. Filip je totálne na šrot,“ nadáva jej muž.

„On za to nemôže. Kde si? Príď pre mňa a dovlečte za mnou Zákopčána!“ Lea si obzerá okolie.

„Zabudni! Choď do nemocnice, musia ťa vyšetriť.“

„Nemôžem, asi som tehotná. Keď tam pôjdem a nebudem chcieť ísť na vyšetrenia, tak si to Lev domyslí a budem v riti. Ráno som si robila test a bol pozitívny. Musím to dokončiť či chcem alebo nie. Nemôžem z toho vycúvať,“ dodáva celkom bolestne.

„Fajn, za päť minút na parkovisku oproti firme. Hneď potom ťa veziem do nemocnice!“ rozhodne hovorí mužský hlas.

Lea zloží a pomaly prichádza k sanitke. „Dajte mi tie, tie, ako sa to volá?“

„Pani Soranová, musíme vás zobrať do nemocnice, váš manžel...“ spúšťa na ňu záchranár.

„Je mi u riti, čo môj manžel! Dajte mi tie podrbané štvorce a serte na mňa!“

Záchranár jej so strachom dáva do ruky hŕbu gázových štvorcov, ktoré si ona vzápätí prikladá na ranu na hlave. Našťastie Lev zmizol z jej zorného poľa. Dotlčená prechádza na druhú stranu dúfajúc, že si ju nikto nevšimne.

Po chvíli pri nej zastavuje čierny Hummer a ona si sadá vedľa mračiaceho sa šoféra.

„Lev ma zabije! Si normálna? Alebo ti už načisto jebe? Lea!“ zhrozene pozerá na osobu po svojom boku.

„Skonči, dobre?! Dupni na plyn, nech už sme tam. Rozstrieľam toho hajzla na malé kúsky. Vyjebanec!“

„Hlavne sa upokoj,“ povie zronene vodič, zatiaľ čo niekomu píše esemesku. „Chlapci sú už na ceste,“ oznamuje do éteru.

„Tak na čo čakáš?“ vybafne Lea a priam ju trhne od bolesti.

7.

„Čo má Lea v pláne?“ Lev sa postaví pred Vedúceho, vysokého svalnáča v strednom veku, no s odhodlanosťou v očiach.

„Neviem, nič mi nechce povedať,“ odpovedá Vedúci.

Lev sa neovládne, chytí Vedúceho pod krk a pritlačí ho ku kapote policajného auta.

„Nechci mi nahovoriť, že ti nič nepovedala. Určite má niečo v pláne a nehovor mi, že nie. Ak sa jej niečo stane, zabijem ťa! Je to moja manželka, keď jej niekto ublíži, pokapete všetci zaradom. Tak ti radím povedať, o čo jej ide, inak si ťa podám tu a teraz!“

Pozrie sa okolo seba a vidí, že Vedúceho podriadení naňho mieria zbraňami.

„Šéfko, máme zasiahnuť?“ pýta sa jeden z policajtov.

„To je v poriadku, chlapci. Zložte zbrane, nič sa nedeje,“ odvoláva ich Vedúci.

Lev ho púšťa.

„Vôbec ti nedopálilo, že zo seba urobila volavku? Nechápem, o čo jej ide, všetko som si domyslel z tých jej chaotických krokov. Ten patológ, ktorý sem prišiel, nebol od nás. Mám tu nových chlapcov, takže nevedeli, že k nám nepatrí. Zobral telo a naši z toho majú prúser. Vypiekla s nami! Lea má plán, ale vyzerá to tak, že sa niečo zvrtlo. Zabezpečila, aby to telo zmizlo, asi nechce, aby sa čokoľvek prevalilo. Neverí už nikomu. Absolútne nechápem, čo chce týmto všetkým dosiahnuť. Bez tela nemáme nič!“ odpovedá Vedúci. Nič z toho, čo Lea robí, nedáva zmysel.

Lev nevie udržať na uzde vlastné emócie a celou silou vráža Vedúcemu do tváre.

„Ty kokot, odkedy vieš o tom, že Lea zo seba urobila volavku? Kurva! Prečo si mi nič nepovedal?! Kvôli čomu potrebovala skúpiť všetky tie pozemky?“ aj keď je Lev nahnevaný, podáva Vedúcemu ruku, aby sa mohol postaviť zo zeme.

„Som počul, že rozdávaš rany, ale že si trúfneš na mňa? Máš šťastie, že si mal pádny dôvod mi jednu vraziť, inak by si schytal. Lea to má také premyslené, že by sme na to nedošli ani za rok. Musíme ju nechať, inak sa nám to vymkne z rúk. Nabudúce sa ovládaj. Bolelo to. A pre budúcnosť si uvedom, že to nie som ja, komu nedôveruje.“

„Pán Soran! Vaša žena odišla,“ pribieha k nim záchranár.

„Akože odišla?“ Lev ho prebodáva pohľadom.

„Nedokázali sme ju zastaviť. Nedala sa presvedčiť, aby s nami išla do nemocnice,“ obraňuje sa.

„Kurva!“ Lev nohou kope do pneumatiky svojho zničeného auta.

„Idem si po svojom, keby niečo, volaj.“ Vedúci sa pre istotu vzďaľuje.

V tom momente Levovi pípne esemeska.

Príď k vodnej nádrži v Boleráze, ale buď opatrný, nech ťa Lea nevidí. Ostatné sa dozvieš potom. Havran

„Boris!“ kričí Lev zízajúc na správu v mobile.

„Čo?“ pribieha k nemu Boris.

„Ber auto, ostatné vysvetlím po ceste.“

Rýchlo nasadajú do Borisovej Q7 a mieria na miesto určenia.

„Aj mi povieš, čo sa stalo, keď tak musíme páliť?“ Boris obracia všetku svoju pozornosť na šéfovu odpoveď.

„Písal mi Havran,“ odpovedá Lev.

„Čo?“

„Mám prísť k vodnej nádrži v Boleráze. Doriti, kto je ten chlap?“ Lev nad esemeskou krúti hlavou.

„Myslím, že toto vôbec nie je podstatné, skôr ma serie, že sa Lea odtrhla z reťaze. Smrdí to ťažkými problémami,“ upozorňuje ho Boris.

„Viem a štve ma to. Nikto nevie zistiť, kto je ten chlap. Bojím sa o ňu,“ dodáva šéf bolestne a pozerá na cestu, ktorou sa rútia dosť veľkou rýchlosťou.

„Možno sa na to všetko pozeráme zle,“ dodáva šofér.

„Ako zle?“ Lev k nemu obracia pohľad.

„No tak, že Lea tomu chlapovi verí. Čo znamená, že ho nepozná jeden rok. Sám ju poznáš najlepšie, tak musíš vedieť, že ona neverí nikomu. Z toho mi vyplýva, že to musí byť niekto z minulosti. Niekto, koho poznáme aj my, ale nikdy by sme netipovali, že to bude práve on.“

„Nad tým už dlhšie uvažujem. Vieš, najprv som si myslel, že je to Beňo, predsa len, je to jej najlepší priateľ, ale teraz... absolútne neviem, ako sa k tomu Lea postaví. Dala odviesť Beňovo telo, čo ma núti premýšľať nad tým, či je naozaj mŕtvy. Možno to nebola jej robota. Neverím, že by zabila priateľa. Čo si mám o tom myslieť? Ako sa jej mám pozrieť do očí a ubezpečiť ju, že ju ochránim, keď ani neviem, čo má v pláne?“

„Poviem ti niečo, čo by si odo mňa nečakal, ale je to pravda,“ Boris spomaľuje a zatáča do uličky. „Ona by len tak za tebou neprišla. Ty si jediný, komu fakt verí, a mysli si, čo chceš, keby ťa tak nenávidela, ako si namýšľaš, nevytiahla by ťa z basy.“

„Čo urobila?“ Lev prekvapene pozerá na šoférujúceho Borisa.

„Zistil som to len včera, takže som ti to nemal kedy povedať. Vôbec si sa nezamyslel nad tým, prečo ťa pustili? Ty si sa nesnažil vytiahnuť sám, tak to urobila za teba. Do včerajška som ju aj ja podozrieval, dokonca som si myslel, že nás zradila, že sa nás snaží len zbaviť. Ale ona... ona je eso. Zaťahala za pár nitiek a šup, bol si vonku. Neviem, odkiaľ sa to dozvedela, ale Korka sa ťa tam chcel zbaviť a zrazu si bol voľný. Podľa toho, čo mi povedali, tak bol dokonca aj riaditeľ basy na tvojej strane. To je už aj na Leu podozrivé. Lev, ten chlap ťa nenávidí a z jedného dňa na druhý ťa chválil do neba. Preto je tu istá možnosť, že nás do toho zapája viac, ako si myslíš. Stačí len hrať rolu manžela, ktorý nemá šajn, o čo jeho žene ide. Možno aj to bol dôvod, prečo sa s Havranom stretla pred tým Lidlom. Potrebovala ťa naňho upozorniť.“

Zastavujú obďaleč, potichu zatvárajú dvere auta. Obidvaja vyťahujú zbrane a pomaly sa zakrádajú za kríky, ktoré im dovoľujú vidieť celú situáciu.

Table of Contents

Obálka

Titul

Venovanie

Tiráž

1.

2.

3.

4.

5.

6.

7.