Obsah

PATITUL

TITUL

VZOR CITACE

SLOVO O AUTORECH

SEZNAM ZKRATEK

SEZNAM PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI

PŘEDMLUVA

ČÁST PRVNÍ – OBECNÁ USTANOVENÍ

§ 1 – Předmět a účel úpravy

§ 2 – Vymezení pojmů

ČÁST DRUHÁ – CHOV A ZUŠLECHŤOVÁNÍ ZVĚŘE

§ 3 – Zásady chovu

§ 4 – Omezení směřující k zachování druhu zvěře

§ 5 – Zákazy stanovené k zachování druhů zvěře

§ 6 – Chovatelské přehlídky

§ 7 – Chov zvěře v zajetí

ČÁST TŘETÍ – OCHRANA MYSLIVOSTI A ZLEPŠOVÁNÍ ŽIVOTNÍCH PODMÍNEK ZVĚŘE

HLAVA I – OCHRANA MYSLIVOSTI

§ 8 – Základní povinnosti

§ 9 – Omezení a zákazy dané v zájmu ochrany

§ 10 – Povinnosti vlastníků domácích a hospodářských zvířat a vlastníků pozemků

§ 11 – Povinnosti uživatelů honiteb

HLAVA II – MYSLIVECKÁ STRÁŽ

§ 12 – Ustanovení myslivecké stráže

§ 13 – Zrušení ustanovení mysliveckou stráží

§ 14 – Oprávnění myslivecké stráže

§ 15 – Povinnosti myslivecké stráže

§ 16 – Odpovědnost za způsobenou škodu

ČÁST ČTVRTÁ – TVORBA A VYUŽITÍ HONITEB

HLAVA I – NAVRHOVÁNÍ HONITEB

§ 17 – Obecné zásady tvorby honiteb

§ 18 – Uznání honitby

HLAVA II – HONEBNÍ SPOLEČENSTVO

§ 19 – Založení honebního společenstva

§ 20 – Vznik honebního společenstva

§ 21 – Valná hromada honebního společenstva

§ 22 – Jednání valné hromady

§ 23 – Honební starosta

§ 24 – Honební výbor

§ 25 – Zrušení a zánik honebního společenstva

§ 26 – Členství v honebním společenstvu

§ 27 – Majetek honebního společenstva

§ 28 – Rejstřík honebních společenstev

HLAVA III – UZNÁNÍ HONITBY A JEJÍ ZMĚNY

§ 29 – Řízení o uznání honitby

§ 30 – Přičlenění

§ 31 – Změna a zánik honiteb

HLAVA IV – VYUŽITÍ HONITEB

§ 32 – Rozhodnutí držitele honitby o způsobu jejího využití

§ 33 – Smlouva o nájmu honitby

§ 34 – Evidence využití honiteb

ČÁST PÁTÁ – MYSLIVECKÉ HOSPODAŘENÍ A LOV

HLAVA I – MYSLIVECKÝ HOSPODÁŘ

§ 35 – (Pojem myslivecký hospodář)

HLAVA II – PLÁN MYSLIVECKÉHO HOSPODAŘENÍ

§ 36 – Vypracování plánu

§ 37 – Změny a plnění plánu

§ 38 – Myslivecká evidence a statistika

HLAVA III – POVOLENÍ LOVU VE ZVLÁŠTNÍCH PŘÍPADECH

§ 39 – Snížení stavů zvěře a zrušení jejího chovu

§ 40 – Povolení lovu mimo dobu lovu

§ 41 – Povolení lovu na nehonebních pozemcích

HLAVA IV – DOBY LOVU A JEHO PODMÍNKY

§ 42 – Doba lovu a podmínky lovu

§ 43 – Dohledávka zvěře

§ 44 – Používání loveckých psů a loveckých dravců

HLAVA V – ZAKÁZANÉ ZPŮSOBY LOVU

§ 45 – (Pojem zakázané způsoby lovu)

HLAVA VI – POVOLENKA K LOVU, LOVECKÝ LÍSTEK A POVINNÉ POJIŠTĚNÍ

§ 46 – Povolenka k lovu

§ 47 – Lovecký lístek

§ 48 – Povinné pojištění

HLAVA VII – KONTROLA A ZUŽITKOVÁNÍ ZVĚŘE

§ 49 – Způsob kontroly ulovené zvěře

§ 50 – Ošetření ulovené zvěře

§ 51 – Uvádění ulovené zvěře do oběhu

ČÁST ŠESTÁ – ŠKODY ZPŮSOBENÉ UŽÍVÁNÍM HONITBY, ZVĚŘÍ A NA ZVĚŘI

§ 52 – Odpovědnost uživatele honitby

§ 53 – Opatření k zábraně škod působených zvěří

§ 54 – Neuhrazované škody způsobené zvěří

§ 55 – Uplatnění nároků

§ 56 – Náhrada škod způsobených na zvěři

ČÁST SEDMÁ – STÁTNÍ SPRÁVA MYSLIVOSTI

HLAVA I – ORGÁNY STÁTNÍ SPRÁVY MYSLIVOSTI A JEJICH PŮSOBNOST

§ 57 – Orgány státní správy myslivosti

§ 58 – Působnost Ministerstva zemědělství

§ 59 – Působnost krajů

§ 60 – Působnost obcí

§ 60a – (Poskytování údajů)

HLAVA II – DOZOR V MYSLIVOSTI

§ 61 – (Dozor)

HLAVA III – PODPORA MYSLIVECKÉHO HOSPODAŘENÍ A SPOLKOVÉ MYSLIVOSTI

§ 62 – (Podpora mysliveckého hospodaření)

ČÁST OSMÁ – SANKCE

§ 63 – Přestupky

§ 64 – Pokuty

ČÁST DEVÁTÁ – PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

§ 65 – Vztah ke správnímu řádu

§ 66 – Vztah k předpisům o ochraně přírody

§ 67 – Vztah k řízení podle jiných předpisů

§ 68 – Zmocňovací ustanovení

§ 69 – Přechodná ustanovení

§ 70 – Zrušovací ustanovení

ČÁST DESÁTÁ – ÚČINNOST

§ 71 – (Stanovení účinnosti)

Tiráž

Poznámky

PATITUL

TITUL

VZOR CITACE

Vzor citace: Petr, B. a kol. Zákon o myslivosti. Komentář. Praha: Wolters Kluwer, a. s., 2015, s. 300.

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Petr, Bohuslav

Zákon o myslivosti : komentář / Bohuslav Petr a kolektiv. – Praha : Wolters Kluwer, 2015. – 300 s. – (Komentáře Wolters Kluwer)

Právní stav pub. je k 1. 4. 2015

ISBN 978-80-7478-781-2 (váz.)

639.1 * 347.246 * (437.3)

- myslivost – Česko

- zákony

- komentáře

639.1 - Myslivost [24]

Právní stav publikace je k 1. 4. 2015.

© Wolters Kluwer, a. s., 2015

ISBN 978-80-7478-781-2 (váz.)

ISBN 978-80-7478-782-9 (e-pub)

www.wolterskluwer.cz

SLOVO O AUTORECH

Bohuslav Petr (1959)

(vedoucí autorského kolektivu)

Absolvoval Právnickou fakultu UJEP/MU (JUDr. 1982, Ph.D. 2002). Je místopředsedou Krajského soudu v Českých Budějovicích, též odborným asistentem na katedře práva Ekonomické fakulty JU a externím učitelem na Právnické fakultě UK. Ve své publikační činnosti se věnuje soukromému právu, zejména věcným právům. Známá je jeho monografie Vydržení v českém právu (Praha: C. H. Beck, 2002, 2006), je spoluautorem Velkého komentáře občanského zákoníku (Praha: C. H. Beck, III, 2013) i Soudcovského komentáře o. s. ř. (Praha: HBT, 2014).

Vladimír Čechura (1931)

Absolvoval Lesnickou fakultu ČVUT Praha (1954) a Právnickou fakultu UK (1961). Pracoval ve společnosti Lesy České republiky v Plzni a v právním odboru Ministerstva zemědělství. Je autorem nebo spoluautorem komentáře k lesnímu zákonu (Písek: Matice lesnická, 1996), k mysliveckému zákonu (Praha: Vega, 2002) a knihy Myslivost a právo (Praha: Orac, 2000), příruček pro myslivecké stráže (2000) a zahraniční lovce (2005).

Jaroslav Kostečka (1973)

Absolvoval inženýrské studium na Lesnické fakultě ČZU a doktorské studium v oboru myslivosti na Lesnicko-dřevařské fakultě v MZLU. Lesní inženýr, pedagog a výzkumník, aktivní myslivec a kynolog, lektor a zkušební komisař, kynologický funkcionář a mezinárodní kynologický rozhodčí, profesionální myslivecký funkcionář ve vysokých funkcích (jednatel ČMMJ 2006–2014, člen Ústřední hodnotitelské komise ČR, expert CIC aj.), myslivecký publicista (vědecké, odborné a beletristické příspěvky ve vědeckém tisku, mysliveckých časopisech, monografiích aj.).

Hubert Maxa (1989)

Pracuje jako asistent soudce Krajského soudu v Českých Budějovicích, kde se zabývá exekuční agendou, a učí správní právo na Pedagogické fakultě JU. Absolvoval Právnickou fakultu MU (Mgr. 2013). Podrobněji se zabývá exekučním právem a právními aspekty myslivosti.

Jindřich Petr (1989)

Absolvoval Zemědělskou fakultu JU (Bc. 2012, Ing. 2014). Pracuje na Ministerstvu zemědělství ČR na Správním úseku a je poradcem prvního náměstka ministra zemědělství. Odborně se zabývá především rostlinnou produkcí, agroekologií, ekologickým zemědělstvím, filosofií přírody a právem v oblastech zemědělství, rybářství a ochrany vod, lesnictví a ochrany životního prostředí. Spoluautor publikace Schwarzenberské lovecké bratrstvo (Praha: HBT, 2013).

Jaroslav Šprongl (1945)

Absolvent Matematicko-fyzikální fakulty Univerzity Karlovy (1968), ale matematickému výzkumu se věnoval jen krátce. Dramaturg, editor, scénárista, textař. Spoluautor mimo jiné publikací „Hubertův Pitaval“ a „Případy mysliveckého hospodáře“ nebo televizního dokumentárního cyklu „Tisíc let české myslivosti“ (Česká televize, 70 dílů). Současně externí spolupracovník nakladatelství Wolters Kluwer, Novatrix a Myslivost. Pro časopis Myslivost píše už dvanáct let soudničky.

SEZNAM ZKRATEK

Právní předpisy:

insolvenční zákon  zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

katastrální zákon  zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon)

kontrolní řád zákon č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád)

krajské zřízení zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení)

lesní zákon  zákon č. 289/1995 Sb., o lesích a o změně a doplnění některých zákonů (lesní zákon)

Listina  usnesení předsednictva ČNR č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

o. s. ř. zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

obč. zák. zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

obecní zřízení zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

plemenářský zákon  zákon č. 154/2000 Sb., o šlechtění, plemenitbě a evidenci hospodářských zvířat a o změně některých souvisejících zákonů (plemenářský zákon)

s. ř. s. zákon č. 150/2002 Sb., soudní řád správní

spr. řád zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

stavební zákon  zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

tr. zákoník zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

Ústava ústavní zákon č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

veterinární zákon  zákon č. 166/1999 Sb., o veterinární péči a o změně některých souvisejících zákonů (veterinární zákon)

vodní zákon  zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon)

z. o. k.  zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích)

zák. na ochranu zákon České národní rady č. 246/1992 Sb.,

zvířat proti týrání na ochranu zvířat proti týrání

zák. o hl. m. Praze zákon č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze

zák. o myslivosti zákon č. 449/2001 Sb., o myslivosti

zák. o oceňování zákon č. 151/1997 Sb., o oceňování majetku

majetku a o změně některých zákonů (zákon o oceňování majetku)

zák. o ochraně os. údajů zákon č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů

zák. o ochraně přírody a krajiny zákon České národní rady č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny

zák. o poz. komunikacích zákon č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích

zák. o přestupcích  zákon České národní rady č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zák. o spr. poplatcích zákon č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích

zák. o st. statistic. službě zákon č. 89/1995 Sb., o státní statistické službě

zák. o veř. rejstřících  zákon č. 304/2013 Sb., o veřejných rejstřících právnických a fyzických osob

zák. o veř. zakázkách zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách

zák. o zbraních  zákon č. 119/2002 Sb., o střelných zbraních a střelivu (zákon o zbraních)

zák. o zákl. registrech zákon č. 111/2009 Sb., o základních registrech

Judikatura:

čes. z. z.  Český zemský zákoník

Sb. n. u. ÚS Sbírka nálezů a usnesení Ústavního soudu

Sb. NSS Sbírka rozhodnutí Nejvyššího správního soudu

Ostatní zkratky:

CIC Mezinárodní myslivecká organizace

ČMMJ Českomoravská myslivecká jednota

ESLP Evropský soud pro lidská práva

KS krajský soud

MS městský soud

NS Nejvyšší soud

NSS Nejvyšší správní soud

OS okresní soud

OSZ okresní státní zastupitelství

ÚS Ústavní soud

SEZNAM PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI[1],[2]

ústavní zákon č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

zákon č. 150/2002 Sb., soudní řád správní

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích)

zákon č. 23/1962 Sb., o myslivosti

zákon č. 36/1967 Sb., o znalcích a tlumočnících

zákon č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy České republiky

zákon č. 83/1990 Sb., o sdružování občanů

zákon č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zákon č. 563/1991 Sb., o účetnictví

zákon č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny

zákon č. 246/1992 Sb., na ochranu zvířat proti týrání

zákon č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu

zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách

zákon č. 269/1994 Sb., o Rejstříku trestů

zákon č. 89/1995 Sb., o státní statistické službě

zákon č. 289/1995 Sb., o lesích a o změně a doplnění některých zákonů (lesní zákon)

zákon č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích

zákon č. 151/1997 Sb., o oceňování majetku a o změně některých zákonů (zákon o oceňování majetku)

zákon č. 82/1998 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci rozhodnutím nebo nesprávným úředním postupem a o změně zákona České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

zákon č. 123/1998 Sb., o právu na informace o životním prostředí

zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím

zákon č. 166/1999 Sb., o veterinární péči a o změně některých souvisejících zákonů (veterinární zákon)

zákon č. 222/1999 Sb., o zajišťování obrany České republiky

zákon č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů

zákon č. 115/2000 Sb., o poskytování náhrad škod způsobených vybranými zvláště chráněnými živočichy

zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení)

zákon č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze

zákon č. 154/2000 Sb., o šlechtění, plemenitbě a evidenci hospodářských zvířat a o změně některých souvisejících zákonů (plemenářský zákon)

zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon)

zákon č. 449/2001 Sb., o myslivosti

zákon č. 119/2002 Sb., o střelných zbraních a střelivu (zákon o zbraních)

zákon č. 314/2002 Sb., o stanovení obcí s pověřeným obecním úřadem a stanovení obcí s rozšířenou působností

zákon č. 326/2004 Sb., o rostlinolékařské péči a o změně některých souvisejících zákonů

zákon č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích

zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách

zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

zákon č. 111/2009 Sb., o základních registrech

zákon č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád)

zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon)

zákon č. 304/2013 Sb., o veřejných rejstřících právnických a fyzických osob

vyhláška č. 395/1992 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona České národní rady č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny

vyhláška č. 101/1996 Sb., kterou se stanoví podrobnosti o opatřeních k ochraně lesa a vzor služebního odznaku a vzor průkazu lesní stráže

vyhláška č. 134/1996 Sb., kterou se provádí zákon o myslivosti

vyhláška č. 55/1999 Sb., o způsobu výpočtu výše újmy nebo škody způsobené na lesích

vyhláška č. 357/2001 Sb., o označování a evidenci koní, prasat, běžců a zvěře ve farmovém chovu a o evidenci drůbeže, plemenných ryb a včel

vyhláška č. 244/2002 Sb., kterou se provádí některá ustanovení zákona č. 449/2001 Sb., o myslivosti

vyhláška č. 245/2002 Sb., o době lovu jednotlivých druhů zvěře a o bližších podmínkách provádění lovu

vyhláška č. 314/2002 Sb., o stanovení obcí s pověřeným obecním úřadem a stanovení obcí s rozšířenou působností

vyhláška č. 388/2002 Sb., o stanovení správních obvodů obcí s pověřeným obecním úřadem a správních obvodů obcí s rozšířenou působností

vyhláška č. 491/2002 Sb., o způsobu stanovení minimálních a normovaných stavů zvěře a o zařazování honiteb nebo jejich částí do jakostních tříd

vyhláška č. 350/2003 Sb., kterou se mění vyhláška č. 244/2002 Sb., kterou se provádí některá ustanovení zákona č. 449/2001 Sb., o myslivosti

vyhláška č. 7/2004 Sb., o posouzení podmínek pro bažantnice a o postupu, jakým bude vymezena část honitby jako bažantnice

vyhláška č. 553/2004 Sb., o podmínkách, vzoru a bližších pokynech vypracování plánu mysliveckého hospodaření v honitbě

vyhláška č. 164/2005 Sb., kterou se mění vyhláška č. 372/2003 Sb., o veterinárních kontrolách při obchodování se zvířaty, a vyhláška č. 373/2003 Sb., o veterinárních kontrolách při obchodování se živočišnými produkty

vyhláška č. 289/2007 Sb., o veterinárních a hygienických požadavcích na živočišné produkty, které nejsou upraveny přímo použitelnými předpisy Evropských společenství

vyhláška č. 327/2012 Sb., o ochraně včel, zvěře, vodních organismů a dalších necílových organismů při použití přípravků na ochranu rostlin

nařízení vlády č. 351/2013 Sb., kterým se určuje výše úroků z prodlení a nákladů spojených s uplatněním pohledávky, určuje odměna likvidátora, likvidačního správce a člena orgánu právnické osoby jmenovaného soudem a upravují některé otázky Obchodního věstníku a veřejných rejstříků právnických a fyzických osob

sdělení federálního ministerstva zahraničních věcí č. 396/1990 Sb., o přijetí Úmluvy o mokřadech majících mezinárodní význam zejména jako biotopy vodního ptactva a Protokolu o její změně

sdělení federálního ministerstva zahraničních věcí č. 159/1991 Sb., o přijetí Úmluvy o ochraně světového kulturního a přírodního dědictví

sdělení Ministerstva zahraničních věcí č. 127/1994 Sb., o přijetí Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů

sdělení Ministerstva zahraničních věcí č. 134/1999 Sb., o přijetí Úmluvy o biologické rozmanitosti

sdělení Ministerstva zahraničních věcí č. 107/2001 Sb. m. s., o přijetí Úmluvy o ochraně evropských planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a přírodních stanovišť

PŘEDMLUVA

Fenomén myslivosti nebo prvotně lovu můžeme sledovat od úsvitu lidských dějin. Namátkou lze zmínit dobu před 30 až 40 tisíci lety, kdy se v celé Evropě střídá člověk neandrtálský s Homo sapiens: Cro-Magnon ve Franciii, Altamira ve Španělsku, ale i naše Předmostí u Přerova, Dolní Věstonice, Pavlov či Koněprusy, to vše jsou pojmy evokující zlatý věk lovu zvěře. Z období Velké Moravy jsou zase známé artefakty zobrazující lov za pomoci sokolů.

Kosmova kronika česká (1119–1125) nám dává barvitý obraz života panovníků a šlechty, který se povětšině odehrává na loveckých dvorcích a při štvanicích zvěře. Zbečno, Velíz, Křivoklát jsou místa, kde se již v 10. a 11. století při lovech psala historie. Vršovci roku 1003 potupili knížete Jaromíra na vrchu Velíz a statečný Hovora byl pak následně za službu knížeti odměněn hodností lovčího a dostalo se mu dvorce Zbečna. Kdyby kníže Oldřich nebyl na lovu, kde pobláznil vdanou Boženu tak, že s ním utekla Křesinovi a porodila mu syna, neměli bychom nikdy „českého Achilla“, knížete Břetislava.

Dalimilova kronika (asi 1315–1325) zase popisuje lovy krále Václava I. se psy v křivoklátských lesích, kde ostatně při jelení říji 22. 9. 1253 král umírá na mrtvici. Václav IV. Lucemburský byl znám tím, že holdoval truňku, byl prchlivý a vznětlivý. Přesto v jedné věci předčil svého otce císaře Karla IV., a to v loveckém umění. Ve své době pořádal jezdecké štvanice, kterým se pak vyrovnaly až parforsní hony 17. století. Zde vzpomeňme jméno Františka Antonína hraběte Sporcka (1662–1738), zakladatele Řádu sv. Huberta (založen roku 1695, roku 1725 uznán císařem a králem Karlem VI.), a jeho působení na Kuksu. Zapomenout nemůžeme ani na myslivost v rožmberském dominiu, kterou dovedli k vrcholu představitelé rodu Schwarzenbergů, z nichž jmenujme alespoň Adama Františka Schwarzenberga (1680–1732), za něhož vzniklo roku 1699 tzv. Hosínské lovecké bratrstvo jako první myslivecký podpůrný spolek svého druhu. Lovecké bratrstvo kromě spolkové činnosti bylo i jakousi záložnou a mělo za cíl podporovat vdovy a sirotky po lesnících zastřelených pytláky. Sám kníže Adam František byl zastřelen 10. 6. 1732 na naháňce v Brandýse nad Labem samotným císařem a králem Karlem VI.

Křivoklát, Konopiště, Kuks, Židlochovice, Opočno, Rožmberk nad Vltavou, Hluboká nad Vltavou se Starou oborou (1711), Poněšickou oborou (1853) a zámkem Ohrada (1708–1713), stovky dalších loveckých objektů tvoří nedílnou součást našeho kulturního dědictví. Myslivost se promítá do naší historie, folklóru, zvyků, tradic i naší současnosti daleko více, než si někteří z nás chtějí připustit.

Právní úprava lovu a myslivosti v českých zemích se vyvíjela od výsadního práva panovníka (11. až 12. století) srovnatelného s mincovním regálem k právu lovu vázanému k držbě půdy zejména feudální vrchností. Stát však postupně začíná myslivost regulovat a například v roce 1602 český sněm vydává zákaz lovu laní na dva roky a zavádí dobu hájení jelena od února do června. Vybíjení drobné zvěře, zajíců a koroptví, mělo zabránit usnesení zemského sněmu z roku 1681, které stanovilo dobu hájení od února do 1. září. Toto jsou první kroky k formování myslivecké legislativy, které pokračují Loveckými patenty z 30. 4. 1715 a z 12. 12. 1751 a jsou završeny 28. 2. 1786 vydáním Řádu o myslivosti. Tento tzv. Jagdordnung platil pro všechny provincie a země Rakouské říše. Právo myslivosti zde nebylo koncipováno jenom jako právo váznoucí na držbu či vlastnictví půdy, ale jako samostatné právo v systému věcných práv, které patřilo státu a teprve prostřednictvím jím vydávaných zákonů se realizovalo. Právo myslivosti představovalo vydávání zákonů, výkon státní moci, soudní pravomoci a výběr daní. Rozlišovalo se soukromé právo myslivosti, které vykonával vlastník na svých pozemcích, a právo myslivosti na cizí půdě, které náleželo jen panovníkovi, jenž si mohl vyhradit pro vlastní potřebu určité druhy zvěře či lov v určených honitbách bez ohledu na držbu pozemku. V tomto řádu o myslivosti se poprvé objevuje pojem honitby a definuje se také lov, který se rozlišuje na lov vysoké zvěře, lov střední a lov nízký. Myslivost mohla být vykonávána vlastníkem pozemku, mohla být zřízena ve formě služebnosti, pronájmu anebo cestou nucené administrativní správy. Upravena byla i tzv. myslivecká robota pro poddané osoby a poddanské osady. Bez ohledu na vlastníky byly stanoveny doby lovu a dodržování doby lovu bylo kontrolováno státem. Kodifikována byla i otázka stavů zvěře a snižování škod na zemědělských a lesních pozemcích, zejména povinnost hubit černou zvěř.

Po zrušení roboty v roce 1848 došlo dne 7. 3. 1849 k vydání císařského patentu č. 154, který reagoval na skutečnost, že se půda dostala do vlastnictví rolníků. Bylo zrušeno právo myslivosti na cizí půdě a omezeno i právo panovníka tvořit volně honitby. Byla zrušena veškerá robota související s právem myslivosti. Právo myslivosti bylo koncipováno jako právo věcné (reálné), bylo přiznáno pouze majitelům půdy, avšak bylo omezováno jak ve prospěch zvěře, tak ve vztahu k vlastníku. Právo myslivosti mohlo být vykonáváno na vlastních pozemcích o minimální rozloze 200 jiter, to je 115 ha, anebo na pozemcích v rámci katastru obce. Vlastník takovýchto pozemků mohl právo myslivosti vykonávat sám anebo je mohl i pronajmout. Obecní pozemky, které neměly dohromady 115 ha, bylo možno pronajmout nebo právo myslivosti na nich vykonávat jedině za účasti osoby odborně způsobilé. Celková právní úprava byla velice sofistikovaná a zabývala se např. ochranou majetku, zvěře, půdy a kultur, pytláctvím, hubením dravé a černé zvěře, stanovením doby lovu apod. Zároveň existovala i legislativa upravující držení a nošení loveckých zbraní (Waffentragungspatent z roku 1818). Celkově lze shrnout, že právo myslivosti bylo v rámci rakouské části monarchie upraveno velice citlivě, promyšleně a vyváženě. Náležitá pozornost byla věnována ochraně zvěře, ale byly zohledněny i ekonomické zájmy drobných rolníků a obcí, kteří mohli mít z pronájmu myslivosti slušné příjmy.

Společenské změny a výrazný pokles stavu zvěře v obecných honitbách vedly k nové koncepci práva myslivosti vydáním zákona č. 49 ze dne 1. 6. 1866, který právní úpravu myslivosti v Čechách zásadně změnil. Právo myslivosti zůstalo nadále právem reálným, ale výkon tohoto práva byl omezen zákonem. Samostatně mohl vykonávat myslivost dále jen vlastník 115 ha souvislých honebních pozemků. Pokud např. obec neměla oněch 115 ha, byla povinna výkon práva myslivosti pronajmout nebo je dát vykonávat kvalifikovaným myslivcem. Členem honebního společenstva mohl být pouze vlastník domu s pozemky (tzv. gruntovník), takže nestačilo pouhé vlastnictví honebních pozemků. Pokud pozemky vlastníků v jedné obci nedosahovaly předepisovanou výměru, byly zpravidla přičleňovány k sousedním obecním honitbám rozhodnutím okresního výboru (okresního úřadu). Honitby se pronajímaly na dobu šesti let a podnájem byl zakázán. K výkonu myslivosti byl nutný lovecký lístek, který vydával okresní výbor, později okresní úřad. Pro zajímavost: již tehdy byly zavedeny lístky o původu zvěře, aby byla zajištěna kontrola obchodu se zvěřinou. Zákon pamatoval i na řešení náhrady škody způsobené výkonem práva myslivosti i zvěří. Spory řešil smluvní soud zřízený u okresního výboru (okresního úřadu). Myslivecká legislativa na Moravě a ve Slezsku byla samostatná a vykazovala řadu odlišností. Obojí právní úprava byla v zásadě převzata Československou republikou a změnu přinesla až okupace.

Vládní nařízení č. 127/1941 Sb. ze dne 31. 3. 1941 právo myslivosti definovalo jako výlučné oprávnění k lovu a přivlastňování ulovené zvěře nebo jejích částí, přičemž šlo o právo reálné, tedy související s vlastnictvím pozemků. Rozlišovaly se honitby vlastní a honitby společenstevní, přičemž minimální výměra pro honitbu vlastní byla stanovena na 115 ha a pro honitbu společenstevní 250 ha. Pokud vznikaly nové vlastní honitby, byla stanovena minimální výměra podle německých mysliveckých předpisů na 150 ha (Nejvyšší myslivecký úřad mohl zvýšit výměru u vlastních honiteb na 300 ha, u společenstevních až na 500 ha). Pro zajímavost, doby pronájmu byly v honitbách s drobnou zvěří devět let a v honitbě se spárkatou zvěří dvanáct let. Poprvé bylo požadováno pro vydání loveckého lístku doložení myslivecké kvalifikace, a to absolvováním odborné školy nebo složením myslivecké zkoušky před zkušebním výborem jmenovaným nižším mysliveckým úřadem. Vládní nařízení pamatovalo i na plánovité myslivecké hospodaření, používání lovecky upotřebitelných psů, stanovení zásad průběrného lovu a hodnocení trofejí, jakož i na ochranu zvířat. Již v té době bylo zakázáno střílet spárkatou zvěř broky a používat umělých zdrojů světla k lovu zvěře. Bez ohledu na to, že šlo o protektorátní právní úpravu, pro svou propracovanost a nadčasovost byla ponechána v platnosti až do roku 1947.

Zákon č. 225/1947 Sb. ze dne 18. 12. 1947 s účinností ke dni 1. 1. 1948 přinesl novou definici myslivosti. Myslivost byla koncipována jako součást zemědělské a lesní výroby, jako kulturní hodnota. Zachováno bylo pojetí práva myslivosti jako práva reálného, avšak patřilo pouze vlastníkům honebních pozemků. Navíc právo myslivosti bylo možno vykonávat pouze dle ustanovení zákona a prováděcích předpisů. Zvěř byla nově rozdělena na užitkovou a škodlivou, přičemž obě skupiny se dělily na zvěř srstnatou a pernatou. Právo myslivosti samo o sobě nezakládalo vlastnické právo na zvěř, neboť vlastnické právo k ulovené zvěři bylo možno získat pouze výkonem práva myslivosti podle zákonných předpisů. Zákon taxativně uváděl výčet nehonebních pozemků a výměra nehonebních pozemků se nezapočítávala do výměr honiteb. Společenstevní honitba musela mít nejméně 150 ha souvislých honebních pozemků a vlastní honitba 200 ha. Minimální výměra mohla být zvýšena u společenstevních honiteb, ve kterých se chovala spárkatá zvěř, až na 400 ha. Honitbu mohly tvořit jen souvislé honební pozemky. Na rozdíl od předválečné i protektorátní legislativy byla definice práva myslivosti rozšířena o právo nejenom zvěř chovat a lovit, ale i chránit. V honitbách vlastních i v honitbách společenstevních mohlo být právo myslivosti vykonáváno buď vlastníkem anebo honebním společenstvem ve vlastní režii anebo mohlo být pronajato. Podnájem byl zakázán. U honiteb společenstevních bylo konstituováno honební společenstvo jako veřejnoprávní korporace, přičemž jeho orgány byly valné shromáždění, honební výbor a honební starosta. Zákon nově přinesl funkci mysliveckého hospodáře jako osoby mající kvalifikační předpoklady vykonávat právo myslivosti v celém rozsahu. Zákon nově upravil vydávání dokladů potřebných k vykonávání práva myslivosti, a to loveckého lístku a povolenky k lovu. V zákoně se objevuje také výčet zakázaných způsobů lovu a nově se objevuje povinná organizace osob vykonávajících právo myslivosti v Československé myslivecké jednotě. Zákon samotný představoval kompromis právních úprav z doby předválečné a protektorátní.

Novou právní úpravu přináší zákon č. 23/1962 Sb., o myslivosti, ze dne 23. 2. 1962, s účinností ke dni 1. 3. 1962. V souvislosti s transformací společnosti po listopadu 1989 došlo k několika novelizacím, které najdeme v úplném znění zákona o myslivosti uveřejněným pod č. 512/1992 Sb. Zákon přináší novou definici myslivosti jako činnosti ochraňující, využívající a zkvalitňující přírodní bohatství na úseku ochrany, zušlechťování, chovu a lovu zvěře a jejích životních podmínek a je nedílnou součástí souboru hospodářských činností člověka prováděných v přírodě. Myslivost byla v pojetí tohoto zákona chápána jako odvětví zemědělské a lesní výroby, nicméně tím nebyl zdůrazňován její podnikatelský aspekt, ale spíš odlišení od prosté záliby či sportu. Samotné právo myslivosti bylo koncipováno jako samostatné právo věcné vážící se k vlastnictví pozemků, které však je možno realizovat až prostřednictvím uznání honitby a splnění dalších zákonných povinností. Výkon práva myslivosti pak patřil uživateli honitby, tedy zpravidla jinému subjektu než vlastníku honebních pozemků, ke kterým se právo myslivosti váže. Podobně jako v předchozích právních úpravách vlastník honebního pozemku mohl při přenechání pozemku do nájmu přenechat nájemci, který byl českou fyzickou nebo českou právnickou osobou, do nájmu i právo myslivosti. Podnájem práva myslivosti jim byl zakázán. Celkově lze konstatovat, že zákon o myslivosti z roku 1962 se po novelizaci v roce 1992 stal normou značně rozpornou, neboť v praxi přinesl celou řadu výkladových problémů a zároveň umožnil i úpadek české myslivosti v porevoluční době. Nárůst pytláctví, snížení stavů a kvality zvěře, to byly průvodní znaky transformace myslivosti v devadesátých letech.

Nový zákon č. 449/2001 Sb. přinesl moderní definici myslivosti jako souboru činností prováděných v přírodě ve vztahu k volně žijící zvěři jako součásti ekosystému a zdůraznil význam spolkové činnosti směřující k udržení a rozvoji mysliveckých tradic a zvyků jako součásti českého národního kulturního dědictví. Zákon mimo jiné upravuje chov a zachování druhů zvěře, problematiku držení zvěře v zajetí, tvorbu a využití honiteb na principu honiteb vlastních či pronajatých, postavení a právní poměry honebních společenstev, lov zvěře včetně lovu na nehonebních pozemcích a lovu živočichů, kteří nejsou zvěří. V neposlední řadě řeší otázky náhrady škody a výkonu státní správy myslivosti. Bohužel, přijetím nového občanského zákoníku č. 89/2012 Sb. se zákon č. 449/2001 Sb. ocitá před nutnou rekodifikací, již z prostého důvodu sjednocení terminologie. Občanský zákoník představuje obecný předpis (lex generalis), který se ve vztahu k speciálnímu zákonu o myslivosti používá subsidiárně. Podle aktuálně dostupných informací ze zdrojů Ministerstva zemědělství ČR lze v horizontu jednoho až dvou roků předpokládat velkou novelu zákona o myslivosti. Bez ohledu na tuto skutečnost není určitě na škodu věci, že se stávajícímu zákonu o myslivosti dostává komentářového zpracování.

České Budějovice, leden 2015

JUDr. Bohuslav Petr, Ph.D.

vedoucí autorského kolektivu

ZÁKON

č. 449/2001 Sb.

ze dne 27. listopadu 2001

o myslivosti

Ve znění zákona č. 320/2002 Sb., č. 59/2003 Sb., č. 444/2005 Sb., č. 296/2007 Sb., č. 124/2008 Sb., č. 227/2009 Sb., č. 281/2009 Sb., č. 18/2012 Sb., č. 501/2012 Sb., č. 170/2013 Sb., č. 344/2013 Sb., č. 357/2014 Sb.

Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky:

ČÁST PRVNÍ

OBECNÁ USTANOVENÍ

§ 1

Předmět a účel úpravy

(1) Tento zákon upravuje

a) chov a zachování druhů zvěře volně žijících na území České republiky,

b) výjimečné držení zvěře v zajetí,

c) dovoz a vývoz živé zvěře,

d) dovoz a vypouštění živočichů, kteří zatím nežijí na území České republiky,

e) tvorbu a využití honiteb,

f) postavení a právní poměry honebního společenstva,

g) ochranu myslivosti

h) užívání honebních pozemků a zlepšování životních podmínek zvěře,

i) regulaci stavů zvěře, provádění lovu zvěře, včetně lovu zvěře na nehonebních pozemcích,

j) provádění lovu živočichů, kteří nejsou zvěří,

k) náhradu škody způsobené zvěří a při provozování myslivosti, jakož i náhradu škody způsobené na zvěři a na mysliveckých zařízeních,

l) kontrolu ulovené zvěře,

m) výkon státní správy myslivosti, dozoru a sankce za neplnění nebo porušení povinností,

n) státní podporu udržení historické a kulturní úrovně a tradic české myslivosti.

(2) Tento zákon se nevztahuje na jedince druhů zvěře, které jsou drženy v uznaných farmových chovech a které jsou považovány za hospodářská zvířata.,

1)  § 5 odst. 1 písm. f) zákona č. 166/1999 Sb., o veterinární péči a o změně některých souvisejících zákonů (veterinární zákon), ve znění pozdějších předpisů.

2)  § 1 a násl. zákona č. 154/2000 Sb., o šlechtění, plemenitbě a evidenci hospodářských zvířat a o změně některých souvisejících zákonů (plemenářský zákon)

K odst. 1 písm. a)

1. Chov zvěře představuje cílevědomou lidskou činnost, která je hlavním atributem práva myslivosti, neboť bez zvěře by nebyla žádná myslivost. Podrobně se jím zabývá část druhá zákona nazvaná Chov a zušlechťování zvěře. Zvěří se rozumí druhy volně žijících živočichů, které zákon vyjmenovává [§ 2 písm. b), c), d)]. Ne každý volně žijící živočich je tedy zvěří ve smyslu zákona o myslivosti. Přitom není podstatné, zda živočich zařazený mezi zvěř, je celoročně hájen (medvěd, rys a vlk) anebo zákon stanoví dobu jeho lovu (viz vyhlášku č. 245/2002 Sb., o době lovu jednotlivých druhů zvěře a o bližších podmínkách provádění lovu, ve znění pozdějších předpisů). Zařazení volně žijícího druhu do kategorie zvěře ve skutečnosti znamená zvýšení jeho ochrany.

2. V souvislosti s reintrodukcí (např. bobr) či novým výskytem některých živočichů (norek, orebice) se počet druhů zvěře bude spíše rozšiřovat. Chov zvěře v sobě zahrnuje i regulaci početních stavů zvěře, která nemá přirozených predátorů anebo jejich počet je nevyvážený. Cílem chovu zvěře je zachování optimálních početních stavů jednotlivých druhů zvěře na našem území jako součásti našeho přírodního bohatství (viz vyhláška č. 491/2002 Sb., o způsobu stanovení minimálních a normovaných stavů zvěře a o zařazení honiteb nebo jejich částí do jakostních tříd). Zvýšenou ochranu je třeba věnovat původním druhům zvěře a nedopustit ohrožení jejich genofondu například mezidruhovým křížením, jakož zachovat rovnováhu mezi stavy spárkaté zvěře a prostředím včetně cíleného zvyšování chovné kvality zvěře.

3. Pojem „zvěř“ je tedy podmnožinou pojmu „zvíře“, který občanský zákoník (zákon č. 89/2012 Sb. účinný od 1. 1. 2014, dále též jen „obč. zák.“) řadí mezi věci zvláštního významu (§ 494). Z hlediska občanskoprávního patří tradičně zvíře mezi věci movité, a to hmotné (§ 496 obč. zák.). Nově však je věcí sui generis: „Živé zvíře má zvláštní význam a hodnotu již jako smysly nadaný tvor. Živé zvíře není věcí a ustanovení o věcech se na živé zvíře použije obdobně jen v rozsahu, ve kterém to neodporuje jeho povaze“.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Obsah

Titulná strana

VZOR CITACE

SLOVO O AUTORECH

SEZNAM ZKRATEK

SEZNAM PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI

PŘEDMLUVA

ČÁST PRVNÍ – OBECNÁ USTANOVENÍ

§ 1 – Předmět a účel úpravy

ČÁST DRUHÁ – CHOV A ZUŠLECHŤOVÁNÍ ZVĚŘE

ČÁST TŘETÍ – OCHRANA MYSLIVOSTI A ZLEPŠOVÁNÍ ŽIVOTNÍCH PODMÍNEK ZVĚŘE

HLAVA I – OCHRANA MYSLIVOSTI

HLAVA II – MYSLIVECKÁ STRÁŽ

ČÁST ČTVRTÁ – TVORBA A VYUŽITÍ HONITEB

HLAVA I – NAVRHOVÁNÍ HONITEB

HLAVA II – HONEBNÍ SPOLEČENSTVO

HLAVA III – UZNÁNÍ HONITBY A JEJÍ ZMĚNY

HLAVA IV – VYUŽITÍ HONITEB

ČÁST PÁTÁ – MYSLIVECKÉ HOSPODAŘENÍ A LOV

HLAVA I – MYSLIVECKÝ HOSPODÁŘ

HLAVA II – PLÁN MYSLIVECKÉHO HOSPODAŘENÍ

HLAVA III – POVOLENÍ LOVU VE ZVLÁŠTNÍCH PŘÍPADECH

HLAVA IV – DOBY LOVU A JEHO PODMÍNKY

HLAVA V – ZAKÁZANÉ ZPŮSOBY LOVU

HLAVA VI – POVOLENKA K LOVU, LOVECKÝ LÍSTEK A POVINNÉ POJIŠTĚNÍ

HLAVA VII – KONTROLA A ZUŽITKOVÁNÍ ZVĚŘE

ČÁST ŠESTÁ – ŠKODY ZPŮSOBENÉ UŽÍVÁNÍM HONITBY, ZVĚŘÍ A NA ZVĚŘI

ČÁST SEDMÁ – STÁTNÍ SPRÁVA MYSLIVOSTI

HLAVA I – ORGÁNY STÁTNÍ SPRÁVY MYSLIVOSTI A JEJICH PŮSOBNOST

HLAVA II – DOZOR V MYSLIVOSTI

HLAVA III – PODPORA MYSLIVECKÉHO HOSPODAŘENÍ A SPOLKOVÉ MYSLIVOSTI

ČÁST OSMÁ – SANKCE

ČÁST DEVÁTÁ – PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

ČÁST DESÁTÁ – ÚČINNOST