Přeložila:

IVANA ČEJKOVÁ

Adele Ashworth: Zamilovaný vévoda

Vydání první

Copyright © 2007 by Adele Budnick

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4, www.baronet.cz v roce 2015 jako svou 1949. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Duke’s Indiscretion vydaného nakladatelstvím Avon Books, an imprint of HarperCollinsPublishers (USA), v roce 2007

Český překlad © 2015 Ivana Čejková

Odpovědný redaktor Jiří Chodil

Korektorka Dana Chodilová

Ilustrace na přebalu © 2015 Jon Paul

Přebal a vazba © 2015 Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0179-2 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0134-1 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2015

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2015

Adele Ashworth

Zamilovaný vévoda

Ukážka z elektronickej knihy

Tuto knihu věnuji Maxine Harrison Garlickové, nejmilejší hlasové učitelce – své hudebně nadané babičce, jež dala přednost lásce před slávou. Jež se vzdala kariéry na operních divadelních prknech a ve třicátých letech utekla s mořským biologem hrajícím na trumpetu do Seattlu.

Chybíš mi, babi.

A neboj, cvičím…

Kapitola první

Londýn, Anglie

Únor, 1861

Colin Ramsey, třetí vévoda z Newarku, byl do Lottie Anglické zamilovaný už tři a půl roku. Její skutečné jméno vévoda neznal, protože jí nikdy nebyl oficiálně představen. Učarovala mu však svým zpěvem na jevišti a vévodova představivost pracovala na plné obrátky. Obával se, že tahle kráska v něm bude vyvolávat erotické sny až do konce života – tedy určitě minimálně do té doby, než ji dostane do postele.

Přesně takový obraz měl před očima, když vstupoval do budovy Královské italské opery v Covent Garden v Londýně. Byl rozhodnutý se s ní dnes konečně setkat tváří v tvář. Už dvakrát se k ní pokusil po představení dostat do šatny, ale vždycky se jí podařilo šikovně se mu vyhnout. Jednou se běžela znovu klanět publiku, jež ji zbožňovalo, a podruhé utekla z divadla dřív, než se k ní vůbec dostal.

Lottie Anglická byla prostě záhada a Colin přemýšlel, proč mu vlastně tak leží v hlavě. Nikdo nevěděl, kdo doopravdy je. Všichni ji znali jen jako anglickou zpěvačku s nejkrásnějším koloraturním sopránem.

Dnes večer zpívá Zuzanu z Mozartovy Figarovy svatby. Colin bude jako vždy sedět v lóži a sledovat představení, ale tentokrát se nenechá jen tak odbýt. Nebude čekat až na konec představení, ale pokusí se ji zastihnout už během poslední přestávky. Je přece vévoda z Newarku, takže těžko může jeho návštěvu odmítnout.

Jindy sebevědomý Colin se cítil jako zamilovaný školák. Zrovna přicházel ke svým nejlepším přátelům – k Samsonu Carlisleovi, vévodovi z Durhamu, a jeho mladé novomanželce Olivii, kteří postávali ve foyeru opery a popíjeli šampaňské. Všichni, kdo ho osobně znali, věděli o jeho pobláznění rozkošnou Lottie a svým způsobem se na jeho účet bavili a občas ho popichovali. Nejinak tomu jistě bude i dnes večer, pomyslel si.

Vzduch byl nabitý kouzlem blížícího se představení. Colin kývl na pozdrav několika dámám postávajícím v plném foyeru ozářeném světlem z nástěnných svícnů a křišťálových lustrů. Měl na sobě svůj nejlepší černý hedvábný oblek s aksamitovým límcem a manžetami, bílou košili s náprsenkou a uhlově černou vestou. To vše doplňovala vázanka se sponou s onyxem. Vlasy měl sčesané z čela, tváře hladce oholené a kolem sebe šířil jemnou pižmovou vůni. Doufal, že na Lottie Anglickou dobře zapůsobí.

Olivia ho zaznamenala první a oči se jí radostně rozzářily, když se postavil vedle ní. „Koukám, že ses pro Lottie pěkně vyparádil.“

Sam si odfrkl.

Colin se usmál, vzal Oliviinu ruku do své a lehce ji políbil na tvář. „Právě jsem o tom přemýšlel.“

„Vypadá to, že na nic jiného nemyslíš,“ zavrčel Sam. „Aspoň poslední dobou.“

Colin pokrčil rameny. „Je zimní operní sezona.“

„Jistě,“ souhlasila Olivia. Kývla na Colina a ustoupila až ke zdi, jako by tam měli víc soukromí. Usrkla šampaňské a špitla: „Zaslechla jsem o ní nějaké klepy…“

Colin nadzvedl obočí. „Miluju klepy.“

„Zvlášť ty, co se tě týkají, co?“ popíchl ho Sam a přemáhal se, aby se nezasmál.

Colin jeho poznámku ignoroval a soustředil se se zvědavostí v očích na Olivii. „Tak cos zaslechla?“

Olivia se zhoupla ze špiček na paty a zpátky a usmála se na něj. „Když jsem vyšla z toalety, zaslechla jsem skupinku lidí, kteří vypadali, že se vyznají, jak si povídají, že je dcerou vikomta.“

Sam se zasmál, napil se šampaňského a prohlásil: „To jsou jen směšné klepy.“

Colinovi přišla tahle informace taky nedůvěryhodná. „Dcera šlechtice by přece nestála na jevišti,“ povzdechl si. „Obávám se, že je to opravdu zase jeden z výmyslů, které se o ní v poslední době šíří.“

„Ale na každém šprochu pravdy trochu,“ usmála se Olivia a natáčela si pramínek vlasů na prst. „Aspoň na těch řečičkách, co jsem zaslechla o tobě, něco je.“

„Madam,“ vyhrkl Colin naoko zděšeně, „co vám zase váš manžel napovídal?“

Sam odpověděl za ni: „Nic, co by už nezaslechla špitat si na dámských toaletách.“

Colin k ní naklonil hlavu. „No, pokud jste něco takového o mně zaslechla právě tam, tak na tom něco pravdy bude.“

„Opravdu?“ zasmála se pobaveně Olivia. „Takže jsi skutečný milovník žen?“

Colin si vzal od procházejícího číšníka sklenku šampaňského. „To uvidím až později večer.“

Sam zakroutil hlavou a suše se usmál. „Takže se tu potom sejdeme a řekneš nám, jestli se ti ji podařilo získat.“

Nebyla to otázka, spíš konstatování. Colin pokrčil rameny. „Ujišťuju vás, že jednou mi rozkošná Lottie bude ležet u nohou.“ Napil se a se sklenkou v ruce ukázal na Sama. „Pak si vzpomeneš, že jsem to říkal.“

Olivia se znovu zasmála. „Odhodlání mu tedy rozhodně nechybí, že, drahoušku?“

Sam zakroutil hlavou, ale neřekl nic.

„O čem to tu diskutujete?“ ozval se za nimi přátelský baryton.

Colin se obrátil, aby se přivítal se svým přítelem sirem Thomasem Kilbornem. Byl to statný, trochu obtloustlý červenolící muž s černými prořídlými vlasy, sčesanými od ucha k uchu přes jinak holou lebku, který dohlížel na Colinovu tajnou práci pro britskou korunu.

„Dobrý večer, sire Thomasi,“ usmál se dobromyslně Colin. „Mluvíme zrovna o dívkách, které nám padají k nohám.“

„Aha, takže zase Lottie Anglická.“

Olivia udělala dva kroky k postaršímu muži a políbila ho na tvář. „Dobrý večer, sire Thomasi.“

„Madam, dnes večer vypadáte úchvatně. Ostatně jako vždy,“ odpověděl a trochu se odtáhl, aby si ji prohlédl. Měla na sobě tmavě rudé saténové šaty. Poté se obrátil k Samovi a lehce se uklonil. „Vaše Milosti.“

Sam pokynul hlavou a zeptal se: „Kde jste nechal svou krásnou ženu?“

Sir Thomas si s trochou nadsázky povzdychl: „Nemám tušení. Hned jak jsme sem vešli, přestala si mě všímat a vydala se ke skupince nějakých klevetilek.“

„Jak typické pro ženy, co?“ poznamenal Colin.

Siru Thomasovi zacukalo v koutcích, až se mu zatřásly licousy. „Po pravdě řečeno, je to docela úleva. Protože celý večer do mě bude šťouchat vějířem, aby se ujistila, že nespím.“

„Vypadá to, že jste z dnešního večera nadšený stejně jako já,“ zabručel jízlivě Sam.

Olivia zakašlala a nenápadně do něj píchla vějířem. Zdálo se, že je to obecný jev vlastní všem ženám. „Občas je nezbytné přinést nějakou oběť těm, které milujeme.“

Starší muž se zasmál a uhladil si vlasy na hlavě. „Taky vás sem dotáhla, co?“

Sam se napil šampaňského. „Nebudu zabíhat do podrobností, ale je to tak. Moje nadšení pro operu je stejné jako nadšení čistit si zuby.“

Ve foyeru se rozezněl zvonek a přehlušil smích a štěbetání hostů, aby jim oznámil, že představení zanedlouho začne.

„Drahý,“ popíchla ho Olivia a zavěsila se do jeho rámě, „myslím, že bychom neměli zmeškat začátek.“

„Nemůžu se dočkat,“ zavrčel Sam.

„To já taky ne,“ přidal se Colin, i když jeho nadšení bylo nesrovnatelně větší než nadšení obou přítomných mužů, které sem dotáhly jejich ženy.

Sam se pochybovačně na přítele podíval. „Cože jsi dneska ohledně setkání se slavnou slečnou Lottie Anglickou tak tajemný?“

Colin se škrobeně zasmál a nervózně si uhladil vázanku. „Chystám se během první árie vyskočit na jeviště a vyznat jí svou lásku. Těžko mi uteče, když budu stát před ní.“

„Bože můj,“ vložil se do hovoru sir Thomas. „Hlavně nezpívejte.“

Olivia se zasmála.

Sam na přítele nevěřícně zíral. „Je ti, doufám, jasné, že když uděláš takovou pitomost, že se k tobě nebudu znát?“

Colin pokrčil rameny. „Láska něco stojí.“

Olivia ho láskyplně popleskala po tváři. „Potřebuješ ženu.“

„Asi jako to čištění zubů,“ zavrčel Colin. „Ledaže by Sam měl v úmyslu tě opustit.“

„V tom případě nemáš šanci,“ odsekl Sam.

Olivia zářila. „Jak vidíš, jsem zadaná. Ale možná si tě po dnešku bude chtít vzít Lottie.“

Colin si dal dva pořádné doušky šampaňského. „Řekl bych, že ta šance je mizivá.“

Sir Thomas se usmíval. „Zvlášť jestli opravdu uděláte tu pitomost a objevíte se během představení na jevišti. Bude se vám vysmívat celá Anglie.“

Olivia naklonila hlavu a pobaveně si ho prohlížela. „Takže jak se opravdu chceš se svou vyvolenou setkat? Neměli bychom ji sem zavolat?“

Colin pokrčil rameny. „Chci se za ní zastavit v šatně během poslední přestávky.“

Všichni tři, včetně Sama, se zasmáli. Což znamenalo, že ho nejen považují za zamilovaného mladíčka, ale že mu vůbec nevěří.

„Během přestávky,“ opakovala Olivia a zamyšleně se zamračila.

Colin si ji prohlížel. „Co jiného může osamělý a zoufalý muž udělat?“

Sir Thomas si odkašlal. „Zatímco budete přemýšlet o své… nabídce –“

„Máte na mysli o přepadení,“ vpadl jim to toho Sam. „Chudák holka.“

„To jistě,“ souhlasil sir Thomas. „Rád bych si s vámi, Coline, ještě promluvil, než s tou kráskou ztratíte hlavu a než vás za váš čin na jevišti odvezou do blázince.“

„To je ale důvěra…,“ zamumlal Colin a dopil sklenku.

„Měli bychom si jít sednout, drahoušku,“ dožadovala se Olivia a zatahala manžela za rukáv. „Přece bys nechtěl přijít do lóže až po zahájení.“

„To by mě ani nenapadlo,“ zalhal Sam a s nuceným úsměvem se zadíval na manželku.

Olivia se obrátila k siru Thomasovi a nadzvedla si sukni. „Sire Thomasi, doufám, že se ještě uvidíme během přestávky.“

Starší muž se zhoupl na špičkách. „Jistě, madam. Budu tady ve foyeru se svou ženou.“

„Budu se těšit. A drahý Coline,“ obrátila se k příteli a prohlédla si ho od hlavy k patě, „chovej se slušně.“

„Neboj se, drahá Olivie, udělám všechno pro to, abych se ovládl,“ odpověděl s hranou vážností. „Ale jak jsem řekl, tohle bude nezapomenutelná noc. Aspoň pro mě.“

Olivia se narovnala a mrkla na něj. „Doufám, že nás pak budeš detailně informovat. Uvidíme se za chvíli v lóži.“ Otočila se a odvlekla manžela do chodby vedoucí k lóžím, teď plné hostů mířících na svá místa.

Colin odložil prázdnou sklenku na stolek a vydal se se sirem Thomasem na druhý konec foyeru. Chvíli počkali, až se poslední opozdilci vzdálí, aby si mohli v klidu popovídat. Colinova nervozita ze setkání s božskou Lottie narůstala a nepřál si nic jiného, než mít tento rozhovor za sebou a sledovat zvedající se oponu a zář světel dopadající na ženu, jež mu nedala spát.

„Tak co pro mě máte?“ zeptal se netrpělivě, jakmile osaměli.

Sir Thomas se napjatě rozhlédl kolem. „Charles Hughes,“ sykl a zvedl sklenku se šampaňským ke rtům.

„Charles Hughes?“ zopakoval Colin a nervózně si třel zátylek.

Sir Thomas se zamračil a přikývl. „Hrabě z Brixhamu. Zdá se, že má… zajímavé kontakty se zahraničím.“

Colin sepjal ruce za zády, aby potlačil znepokojení. „Jaké zajímavé kontakty?“

Sir Thomas se nadechl, zadržel vzduch v plicích a pak pomalu vydechl. Upřeně se díval na koberec pod nohama. „To nevíme přesně. Ale domníváme se, že se snaží prodat jisté informace, které získal jako člen různých výborů ve sněmovně.“

Ve Sněmovně lordů, došlo okamžitě Colinovi. Hraběte z Brixhamu znal pouze podle jména, možná si s ním jednou dvakrát potřásl rukou. Ale obvinění z nezákonného jednání se muselo zakládat na nějakých důkazech.

„Proč?“ zeptal se. „Co na něj máte?“

Sir Thomas se na něj podíval se zahloubaným výrazem v obličeji. Tmavé obočí vystřelilo nahoru. „Topí se až po uši v dluzích. Propadl hazardu.“ Zamyslel se a pak dodal: „Je v situaci, kdy pro peníze udělá cokoliv.“

Colin se snažil soustředit se na detaily případu, o němž ho sir Thomas informoval, spíš než na bujné křivky slavné sopranistky, jež by se zanedlouho měla objevit na jevišti. „A co očekáváte ode mě?“ zeptal se konečně.

Sir Thomas jedním hltem vyprázdnil sklenku. Olízl si rty a pronesl: „Chtěl bych, abyste ho navštívil u něj doma –“

„Sire Thomasi, víte přece, že nejsem žádný vyšetřovatel,“ přerušil ho Colin, naklonil hlavu a nedůvěřivě si ho prohlížel. „Copak nemáte nikoho jiného, koho byste k němu poslal?“

Muž neoblomně zakroutil hlavou. „Ne. Kdybychom tam poslali někoho od nás, pojal by podezření. Vy se tam objevíte jako bohatý šlechtic, který chce utratit peníze za jeho starožitný klavír.“

Colin se nevěřícně zasmál. „To myslíte vážně?“

„Samozřejmě,“ přišla okamžitá odpověď.

„Žádný klavír nepotřebuju,“ usmál se Colin pobaveně, i když věděl, že se brání marně. „Mám dokonalé piano. A stejně na něj nehraju.“

Sir Thomas se poškrábal v licousech, ušklíbl se a znovu se rozhlédl po prázdném foyeru. „Je to ale dobrý důvod k návštěvě a hrabě jistě svůj klavír rád prodá. Je v bezvýchodné situaci a klavír mu nějakou tu penci hodí.“ Povzdechl si. „Rád bych, abyste se trochu po jeho domě porozhlédl a zjistil, jak ten muž žije. Zajímalo by mě, jaký má majetek. Jakmile se domluvíte na prodeji nástroje, požádáte o kupní smlouvu. To bude všechno, co po vás budu chtít. To snad můžete udělat, ne?“

Jistěže to mohl udělat, byl přece profesionál. Mlčel a přemýšlel o návrhu, který mu jeho nadřízený přednesl.

Sir Thomas vycítil jeho pochybnosti, a tak dodal: „Je to pro dobro Anglie, chlapče.“

Tahle slova rozhodla. Jak by mohl jeho nabídku odmítnout? „Dejte mi tak týden času.“

Sir Thomas se široce usmál. „To nebude problém. Hrabě má sestru. Asi před třemi nebo čtyřmi lety byla uvedena do společnosti. A co jsem tak zaslechl, zatím každého nápadníka odmítla. Možná byste se jí mohl dvořit.“

Colin si odfrkl. „To nepřipadá v úvahu.“

Starší muž potřásl hlavou. „Přesně jak říkala hraběnka z Durhamu – potřebujete ženu.“

Sir Thomas přátelsky poklepal Colinovi po rameni. Pak se otočil a vydal se hledat manželku, dřív než mu stihne vyčinit, že nestihl začátek představení, usoudil Colin. S ženami jsou vždy jen potíže – lehkovážně utrácejí peníze, fňukají, když je nezahrnete luxusem, a stále vás sekýrují kvůli něčemu, co vůbec není důležité. Nepotřeboval manželku, potřeboval milenku, která by nic takového nedělala. Připadalo mu, že už je to hrozně dávno, co měl v posteli nějakou ženu. Problém byl, že jediná žena, po níž teď toužil, byla rozkošná a velmi nadaná Lottie Anglická.

Rychle potlačil vzrušení, které se ho při pomyšlení na zpěvačku zmocňovalo, a zamířil ke schodišti právě ve chvíli, kdy orchestr začal hrát.

Kapitola druhá

Lottie Anglická na jevišti jako vždy zářila. Colin seděl vedle Sama a Olivie v lóži, kterou si dlouhodobě pronajal poté, co sopranistku slyšel zpívat poprvé. Tehdy ještě nebyla taková hvězda jako dnes. Byl jí zcela posedlý – nejen krásou, okouzlujícím výkonem a působivým hlasem, ale hlavně její schopností podmanit si celé jeviště, přitáhnout pozornost všech diváků. Obdivoval její nákladný kostým, bílou, vysoko vyčesanou paruku, pod níž schovávala vlastní vlasy, a půvabný obličej pod nánosem divadelních šminek. Vypadala elegantně a vyrovnaně. Měla vysoké lícní kosti, oválný obličej, útlý pas zdůrazňoval bujné poprsí, které po celá léta obdivoval. A zpívala jako anděl na chóru.

„Je úžasná,“ zašeptala Olivia, když Lottie dozpívala první árii a obecenstvo ji odměnilo potleskem.

Po celou dobu vystoupení Colin zářil hrdostí a uspokojením, které příliš nedávalo smysl, protože Lottie nebyla jeho – zatím. Věřil však, že to už dlouho trvat nebude.

Konečně se přiblížila poslední přestávka mezi jednáními a Colinovi se vzrušením rozbušilo srdce. Nastal čas, aby se vydal do její šatny. Pokud se ohlásí jako vévoda z Newarku, těžko ho bude moci odmítnout. Nerad používal titul k dosažení svých cílů, ale v tomto případě neměl jinou možnost. Jeho představivost pracovala na plné obrátky a cítil se na pokraji zoufalství. Musí zjistit, jestli v něm její přítomnost bude vyvolávat stejné vzrušující pocity, jako když o ní sní.

Během poslední scény před přestávkou se podíval na Olivii se Samem. Pobavilo ho, když si všiml, jak se Sam mermomocí snaží udržet víčka otevřená. Napadlo ho, kolik džentlmenů v hledišti bojuje se stejným problémem. Zdálo se, že Olivia je představením uchvácena stejně jako on, i když pravděpodobně z jiných důvodů. Stiskl jí ruku, jako by ji žádal o to, aby mu popřála štěstí. Podívala se na něj a potřásla hlavou.

„Chovej se rozumně,“ zamumlala.

Colin na ni mrkl, vstal a opustil lóži.

Ještě nikdy nebyl během představení za jevištěm, takže netušil, co od své návštěvy může čekat. Byl rozhodnutý udělat, co bude v jeho silách, aby se tam bez povšimnutí dostal. Kdyby se mu Lottie vysmála do obličeje a odmítla ho, nesnesl by, aby u takového pokoření byl někdo známý.

Orchestr hrál poslední takty třetího dějství, když Colin sebevědomě s hlavou vztyčenou zamířil do zákulisí. Opatrně sešel ze schodů a zamířil vlevo chodbou vedoucí do orchestřiště. Potkal jen dva muže, kteří ho sotva zaznamenali. Měl jen chvíli na to, než propukne aplaus a oznámí tak přestávku před posledním dějstvím. Chtěl se dostat dovnitř dřív, než si ho někdo všimne. Konečně zahlédl u dveří vedoucích do zákulisí strážce.

Nasadil nejsvůdnější úsměv, jaký uměl, a odhodlaně se postavil před vychrtlého, ani ne dvacetiletého mladíka.

„Jeho Milost, vévoda z Newarku. Rád bych se setkal se slečnou Lottie,“ prohlásil sebejistě a spoléhal na svůj šarm. „Nezdržím se déle než minutku.“

Mladíkovy oči překvapeně zasvítily, když si vévodu hodnotícím pohledem prohlédl od hlavy k patě. „Očekává vás?“

Colin byl na takovou otázku připravený. Sepnul ruce za zády a neodtrhl od mladíka oči. „Jistě. Je to velmi důležité.“

Po chvilce přemýšlení se mladík zřejmě rozhodl nepouštět se do diskuse s vysoce postaveným šlechticem a přikývl. „Ale máte jenom pár minut, Vaše Milosti,“ řekl s nepatrným náznakem nesouhlasu. „Čtvrté jednání začne za chvíli.“

„Víc nebudu potřebovat,“ odpověděl potěšeně Colin.

Mladík ustoupil ode dveří, otevřel je, aby mohl vévoda proklouznout dovnitř, a pak je zase tiše zavřel.

Colin se na chvíli zastavil, aby oči přivykly příšeří, a pak se pomalu vydal mezi různými truhlicemi, velkými malovanými kulisami, spoustou lan a kladek a rozličných podpěr směrem k malým šatnám, kde si herci a zpěváci mohli mezi jednotlivými výstupy chvilku odpočinout. Právě v tu chvíli se z hlediště ozval jásot a nadšený aplaus.

V zákulisí se najednou objevila spousta komparsistů a herců, štěbetajících a smějících se, pobíhajících kolem Colina. Někteří kývli na pozdrav a věnovali mu jen letmý pohled, někteří vypadali překvapeně, že zde vidí muže podle vzhledu vysokého postavení. Colin už věděl, která šatna Lottie patří, neboť se ji zde už několikrát snažil dostihnout po představení. Zamířil tedy přímo tam. Z šatny neslyšel žádné zvuky, a tak se směle nadechl a vzal za kliku.

Lottiina šatna byla světlejší, než čekal. Všiml si tří olejových lamp, které místnost osvětlovaly – dvě po stranách toaletního stolku, jejichž světlo se odráželo ve vysokém, zlatě rámovaném zrcadle, a jedna na druhé straně nad dubovou šatní skříní.

Mladá dívka, zřejmě hereččina služebná, přerovnávala na toaletním stolku lahvičky s líčidly a štětce. Když zaslechla, že někdo vstoupil dovnitř, ohlédla se a překvapeně se na Colina podívala.

„Kdo… co pro vás můžu udělat, pane?“ zeptala se s očima dokořán a k ňadrům si tiskla tlustý štětec.

Colin se usmál. „Chci se tu setkat se slečnou Lottie.“

„Ale…,“ služebná zaváhala a prohlédla si ho stejně podezíravě jako mladík u dveří do zákulisí. „A slečna vás očekává?“

Užuž chtěl odseknout, že důvody, proč tu je, nejsou její věc, ale pak si uvědomil, že asi není obvyklé, aby během představení slavnou sopranistku navštěvovali cizí muži z obecenstva.

„Jistě,“ odpověděl a rozhlédl se po místnosti. Všiml si, jak je všude znát ženská ruka a vkus. Od malé, smaragdově zelené sametové pohovky u zdi polepené tapetami s květinovým vzorem, až po vázy s růžemi všech barev, jaké si jen člověk dovedl představit, stojících po celé místnosti. Vypadá to, že nejsem jediným obdivovatelem Lottie, pomyslel si naštvaně.

Znovu se podíval na dívku, která z něj nespustila oči, zjevně vyvedená z míry jeho přítomností. Milým, ale rozhodným hlasem ji požádal: „Mohla byste nás tu na chvíli nechat o samotě?“

Dívka zamrkala a polkla. „Ale… musím tu zůstat, kdyby něco potřebovala.“

Colin k ní přistoupil. „Kdyby něco potřebovala, dnes večer se o to postarám sám.“

„A o co byste se postaral, Vaše Milosti?“

Colin ztuhl, otočil se a zadíval se na dokonalou postavu samotné Lottie Anglické stojící v otevřených dveřích, opírající se ramenem o veřeje a s rukama založenýma na hrudi. Měřila si ho ledovým pohledem.

Cítil, jak mu naskočila husí kůže, tváře mu zčervenaly a límeček košile ho najednou škrtil. Pevně sevřel ruce za zády, aby nebylo vidět, jak se mu třesou.

„Slečno Lottie,“ pozdravil a usmál se. „Po dlouhé době se tedy setkáváme.“

Sopranistka si ho dlouho prohlížela. Pak se narovnala a vešla do šatny, což v kostýmu s širokou krinolínou nebylo zrovna snadné. „Můžeš odejít, Lucy Beth. Zvládnu ho sama.“

Zvládne mě? Zdálo se, že Lottie není z jeho nečekané a neohlášené návštěvy vůbec nadšená. Chlad v jejím chování ho zarazil.

Dívka – stále rozpačitá z neobvyklé situace – ji poslechla a dvakrát se uklonila: „Madam, Vaše Milosti.“ Pak vyběhla ze dveří jako zajíc a zabouchla za sebou.

Colin dívce nevěnoval příliš pozornosti, neboť jeho zrak přitahovala božská Lottie stojící před ním. Dnes večer vypadala kouzelně. Byla mnohem krásnější, než si ji představoval. Měla na sobě kostým z bílého a bledě modrého saténu s poměrně velkým výstřihem. Pevně utažený korzet jí zvedal poprsí, které přitahovalo zraky všech mužů v jejím okolí. Nádherně modré velké oči měla obtažené uhlově černou linkou, která na jevišti zvýrazňovala jejich hloubku. Dokonale tvarovaný obličej měla pokrytý silnou vrstvou bílého pudru a vlasy schovala pod bílou paruku vyčesanou do vysokého drdolu protkaného zlatými stužkami, na nichž se odráželo světlo lamp.

„Zíráte na mě,“ prohlásila a protáhla se kolem něj k toaletnímu stolku. Posadila se na malou polstrovanou židli, jak jen jí to krinolína dovolila, a zkontrolovala svůj vzhled v zrcadle.

Musel přiznat, že Lottie má pravdu, i když si to vůbec neuvědomoval. „Jste krásná,“ připustil věcně a fascinovaně ji pozoroval, když si nanášela další pudr na tváře.

„Proč jste za mnou přišel, Vaše Milosti? Určitě máte mnohem lepší věci na pořadu dne než rušit představení.“

„Jak víte, kdo jsem?“ zeptal se a soustředil se na pravidelné dýchání, aby nepoznala, jak moc ho okouzlila.

Jeden koutek rudě namalovaných úst jí vylétl nahoru, když se na něj v zrcadle podívala. „Řekla bych, že vás tu znají všichni.“

„Dobrá odpověď,“ zavrčel. „Mě ale zajímá, co o mně víte vy.“

„Jistě,“ podotkla spíš jako konstatování než otázku. Aniž se na něj podívala, dodala: „Sleduju vás už dlouho.“

Neměla ani tušení, jak moc ho její slova povzbudila.

Povzdechla si a otřela štětec o malý kelímek jasně červeného pudru. „Myslíte si, že jsem si nevšimla, jak mě při každém představení z lóže tři sledujete?“

Její poznámka ho trochu zarazila, protože měl dojem, že před ní teď vypadá jako hlupák. „Nemůžu si pomoct, slečno Lottie,“ odpověděl upřímně. „Musím přiznat, že jste mě… uchvátila.“

Usmála se a nanesla si pudr na tváře. „Velmi zajímavé.“

Colin k ní přistoupil blíž. „A zdá se, že nejen mě, ale i mnoho dalších džentlmenů. Ještě nikdy jsem neviděl v jedné místnosti tolik růží.“

Úsměv jí zmizel ze rtů. Colin přemýšlel, zda ji svými slovy nerozzlobil, protože to by bylo to poslední, co by si přál. Když už se k ní konečně dostal, nesmí nic pokazit.

„Lottie Anglická je jen fantazie,“ zašeptala zamyšleně. „Žádný z těch mužů, co mi sem posílají květiny, šperky a čokoládu, o mně ve skutečnosti neví vůbec nic. Prostě se jim jen líbí, co vidí. Milují Lottie, jakou hraju na jevišti.“ Rychle se podívala na odraz jeho obličeje v zrcadle a pak se znovu věnovala líčení. „Neznají mě o nic víc než vy, Vaše Milosti.“

Colin tiše přikývl. „Chápu.“

„Opravdu?“ zeptala se.

„Jistě.“

Pozornost přesunula ke svým rtům a obratně na ně štětcem nanášela karmínově rudou růž.

„Proto jste mi nikdy neposlal kytici?“

Po pravdě řečeno, tohle ho nikdy nenapadlo. A teď za to byl rád. Kdyby jí posílal při každém představení kytice, zařadil by se mezi ostatní obdivovatele, které ignorovala či je dokonce považovala za otravy.

Znovu se k ní přiblížil, takže teď stál jen kousek od toaletního stolku. Zadíval se na její odraz v zrcadle. „Jste nádherná žena,“ zasípěl hlubokým chraplavým hlasem. „Ani záplava květin by nedokázala vaši krásu dostatečně ocenit.“

Všiml si jejího krátkého zaváhání. Nepodívala se na něj a dál pokračovala v líčení. „Lichotíte mi, pane. Ale musím přiznat, že líčidla s bledou a obyčejnou tváří dokážou udělat zázraky.“

Colin se zamračil. „Vy rozhodně nejste obyčejná, drahá Lottie. Jste dokonalá. A tím myslím vás, jako osobnost. Nejen vaši tvář, ale i hlas.“

Lottie zamrkala, překvapená jeho lichotkou. Oči jí zářily, když si ho v zrcadle prohlížela. „Proč jste sem přišel?“

Její otázka zněla upřímně. Vřelý pohled a tón hlasu ho uspokojily. Usmál se a odpověděl: „Chci vás lépe poznat.“

Studovala jeho výraz přimhouřenýma očima a přemýšlela. Pak vydechla zadržovaný vzduch v plicích a znovu se zaměřila na dokončení úpravy svého vzhledu. Vzala do ruky kartáč. „Nechce se mi věřit, že byste mě přišel pozvat na večeři.“

„Večeře s vámi by mě potěšila,“ odpověděl pohotově.

Lottie pokrčila rameny a povzdechla: „Bohužel, musím vás zklamat. Neucházíte se o mě, Vaše Milosti, tak jaký by to mělo smysl?“

Smysl? Dostat vás do postele, pomyslel si Colin podrážděně. Musela to přece vědět.

Opatrně zvedl ruku a bříšky prstů jemně sklouzl po jejím hrdle. Vychutnal si ten lehký dotek a bolestně toužil vzít ji do náruče K jeho úlevě ani neucukla ani mu nezačala spílat. Jen se zachvěla a Colin si uvědomil, že i ona si ten dotek užívala.

„Myslím, že jste si o mně už něco zjišťovala, Lottie. Jak jinak byste věděla, kdo jsem?“ pronesl napjatě a prsty laskal jemnou pokožku její šíje. Dlaní se téměř dotýkal její klíční kosti.

Lottie se usmála. „I já mám své sny, Vaše Milosti.“ Hlas měla zastřený a smyslně hluboký, oči zavřené a myšlenkami se toulala v představách.

Colin se musel hodně soustředit, aby udržel city na uzdě. Už jen její hlas v něm vyvolával reakci, že určité partie těla mu ztvrdly jako kámen. Těšilo ho, že ji natolik zaujal, aby se o něj zajímala, že mu dala najevo, že jí jeho dotyk není nepříjemný… Doufal, že po něm touží alespoň zčásti tak jako on po ní.

Jistě, budou milenci. V tuhle chvíli mu nic nepřipadalo jasnější.

„Pak bychom mohli mít společné sny,“ zamumlal. „Těším se na to, až se z nás stanou… blízcí přátelé.“

Lottie se usmála a otevřela oči. Zadívala se zblízka na něj. „Takže mé… přátelství je to, o co se dnes večer postaráte? Jak jste řekl?“

Usmál se a připustil: „Bude mi potěšením. A slibuji, že vyplním každé vaše přání. Netoužím po ničem jiném než být s vámi.“

Přikývla a složila si ruce v klíně. „Jistě.“ Zadívala se na krinolínu a zamumlala: „Musím říct, že jste na mě velmi zapůsobil, Vaše Milosti.“

Ozvalo se hlasité zaklepání na dveře, které je oba vylekalo. Colin rychle odtáhl ruku a poodstoupil od ní.

„Dále,“ zavolala Lottie pevným hlasem.

Dveře se třesknutím otevřely a dovnitř nakoukla žena v kostýmu. Když zahlédla Colina, překvapením otevřela ústa. „Ach… promiňte. Lottie, máme pět minut.“

„Díky, Sadie, hned tam budu.“

Žena se ještě jednou podívala na Colina a pak zavřela dveře.

Colin se obrátil zpátky k ženě, která ho pronásledovala ve snech, a zoufale si přál, aby měl víc času. Těch několik minut v její přítomnosti mu připadalo jako pár vteřin.

„Uvidíme se ještě někdy?“ optal se hlubokým hlasem. „Soukromě?“

Lottie se roztřeseně nadechla, vstala a objemná krinolína se jí rozhoupala kolem boků. Otočila se a podívala se na Colina.

Zahlédl v jejích očích smyslnost a představoval si, jaká krása se skrývá pod objemným kostýmem, nánosem pudru a parukou… Už aby mohl začít s objevováním!

Lottie se usmála a rošťácky na něj mrkla. „To by se vám líbilo, že?“ zeptala se přímo. „Vzít mě do postele a milovat se se mnou. Připoutat si mě k sobě.“

Její smělost ho rozpalovala, zhluboka se nadechl. Dlaně ho svrběly touhou dotknout se jí, po zádech mu stékaly kapičky potu. „O tom jsem snil už dlouho,“ vzdychl a odhalil tak víc, než měl v úmyslu. Hlas se mu lehce zachvěl, když dodal: „Jen vy jediná stojíte na jevišti mých nejintimnějších fantazií.“

Chtěl, aby věděla, co s ním dělá. Jestli ji odhalením svých erotických představ šokoval, rozhodně to na sobě nedala znát. Což mu hodně napovědělo o jejích zkušenostech s muži.

Zvedla hlavu, zamyšleně si ho prohlížela a pohrávala si se šňůrou perel na hrudi. „Zjistila jsem, že muži se hračkami velmi rychle unaví,“ zamumlala. „Třeba chci od přítele víc než jen jeho důvěrnou… starostlivost.“

Colina její otevřenost zarazila a nevěděl co říct. Pak vyrovnaným hlasem, který ho samotného překvapil, odpověděl: „Na tom se můžeme později domluvit. Nikdy byste pro mě nebyla jen hračkou, Lottie. Chci od vás také víc.“

Zdálo se, že ji jeho slova překvapila, a znejistěla. Pak – k jeho údivu – si stoupla na špičky a přitiskla rudě namalované rty na jeho. Byl to jen letmý polibek, ale Colin věděl, že bojuje s naléhavou potřebou se k němu přitisknout. Sám měl co dělat, aby ji nechytil kolem pasu, nenadzvedl sukni a nevychutnal si ji přímo tady v šatně. Ale ve chvíli, kdy Lottie vycítila jeho hladovou touhu, stáhla se zpátky.

Dýchala zrychleně, oči měla zavřené a ruku si přitiskla na hruď. „Zvážím to, Vaše Milosti,“ vyrazila ze sebe konečně.

Pak nadzvedla krinolínu, otočila se a zamířila ke dveřím.

Plný naděje a uspokojení na ni zavolal: „Lottie?“

Zastavila se, nadechla a obrátila se k němu s rukou na klice.

„Jmenuju se Colin.“

Doufal, že i ona mu sdělí své pravé jméno, ale neřekla nic. Usmála se a bříšky prstů si přejela po výstřihu šatů. Tichým svůdným hlasem odpověděla: „Já vím.“

A pak zmizela na chodbě.

Colin ztěžka dosedl na polstrovanou židli, na níž ještě před chvílí seděla. Její reakce ho ohromila a vyděsila, nic takového ho ani ve snu nenapadlo.

Toužil po ní. Bože, vždyť ho sama políbila. Nervózně si projel prsty vlasy. Nic z jeho představ a snů se nedalo srovnat s hebkostí jejích rtů, s pocity, které v něm letmý dotek vyvolal. Věděl, že ho škádlila, že mu poskytla jenom ukázku toho, co od ní může dostat.

Colin se rychle vzpamatoval, postavil se a uhladil si vestu. Pak téměř vyběhl z šatny a nevšímaje si překvapených a zvědavých pohledů herců a kulisáků rychle prošel chodbou a vrátil se zpátky do hlediště právě ve chvíli, kdy orchestr začal hrát první tóny čtvrtého dějství.

„Dobrý?“ zeptala se Olivia netrpělivě a šťouchla do Colina loktem.

Musel se usmát. „Co dobrý?“

Olivia se najednou zprudka nadechla. „Panebože, ty ses s ní líbal!“

Sam si ho chvíli prohlížel a pak vybuchl smíchy.

„Co je?“ zeptal se podrážděně Colin.

Olivia se zahihňala. Natáhla ruku v rukavičce a palcem mu přejela po rtech. „Zanechala ti tu po sobě stopu, drahoušku,“ zasmála se.

Teď to konečně Colin pochopil a bylo mu to jedno. Soustředil se na jeviště a dodal: „Už nikdy si nebudu mýt obličej.“

„Jsi blázen,“ opáčila Olivia s předstíraným odporem.

„To jsem,“ souhlasil s ní Colin. „Ale sama uvidíš. Noc je mladá a Lottie mně ještě dnes dá znamení.“

A přesně to udělala. Jakmile představení skončilo, diváci propukli v nadšený aplaus. Když se slavná sopranistka klaněla s náručí plnou růží, neopomněla se podívat do lóže tři, usmát se a mrknout na něj.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulná strana

Věnování

Kapitola první

Kapitola druhá