Stanislav Hoferek

Malá kniha hospodárenia

2015

Ukážka z elektronickej knihy

Dielo Malá kniha hospodárenia napísal © Stanislav Hoferek, MMXV; Obálka: © Stanislav Hoferek, MMXV; Vydavateľ elektronickej knihy: © Druska Books.

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

ISBN: 978-80-8171-066-7

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2015

O knihe

Mami? Práve týmito štyrmi písmenami začína netradičná kniha o hospodárení. Zvládať rodinný rozpočet, ušetriť i zarobiť si, to všetko a vždy niečo navyše rieši séria rozhovorov. Vžite sa do malého chlapca, ktorého chce mama naučiť, ako nedrieť biedu. Finančné vzdelanie pre každého, hravou formou a výborné napríklad ako večerné čítanie pred spaním.

Malá kniha hospodárenia rieši pôžičky, rôzne spôsoby šetrenia, príjmy a výdaje či vysvetľuje, kde sa skutočne peniaze míňajú z peňaženky, aj keď si to neuvedomujeme. Nechýba prepojenie peňazí a životosprávy, zaujímavosti s hospodárenia v treťom tisícročí i múdrosti, ktoré platili v starovekom Babylone rovnako dobre, ako fungujú dnes. Kniha je tiež určená pre všetky mamičky, ktoré chcú trochu pomoci pri vzdelávaní svojich detí.

Úvod

„Mami?“

„Áno?“

„Vieš to autíčko čo sa mi páčilo. Povedala si, že mi ho nekúpiš. Ale nepovedala si prečo.“

„Rada by som ti ho kúpila, ale nemôžem.“

„Prečo nemôžeš? Poslúchal som. Aj som sa dobre učil.“

„Asi by som ti to mala vysvetliť, aby si nedopadol tak, ako som dopadla ja.“

„Ako to myslíš?“

„Peniažky hýbu svetom, či sa nám to páči, alebo nie. A ja som sa o ne začala zaujímať až veľmi neskoro, keď som nemala inú možnosť. To autíčko ti nemôžem kúpiť, lebo by sme nemali na iné, dôležitejšie veci. Na jedlo a tak.“

„Ale my máme stále niečo dobré na stole a v chladničke.“

„A ak chceš, aby to tak ostalo, bolo by dobre, keby si sa naučil o tom, ako peniaze fungujú.“

„Budeme to mať aj v škole?“

„Len čiastočne, žiaľbohu. A keby sa to aj učilo niekedy v škole vo vyššom ročníku, bolo by dobré, keby si o tom vedel čo najskôr.“

„Tak mi to povedz.“

„Dobre. Máte v škole matematiku, však?“

„Áno. A som v nej dobrý.“

„Ak dostaneš 20 jabĺk a 15 dáš ty niekomu, koľko ti ostane?“

„Ostane mi 5 jabĺčok, to je ľahké.“

„A teraz si predstav, že by sa to obrátilo. Ty by si dostal 15 jabĺk, a 20 by si musel dať ďalej. Koľko by ti ostalo?“

„To sa nedá vypočítať.“

„Prečo?“

„Lebo sa to nedá. Chýbalo by mi 5 jabĺk.“

„Tak vidíš, vypočítal si to. A s peniazmi je to podobne. Ak menej zarobíš, ako minieš, máš problém a musíš ho riešiť.“

„Musím dostať viac jabĺk alebo peňazí. Alebo menej minúť.“

„Správne, synček. A čo by si robil, keby si dostal naraz 40 jabĺk?“

„Viac by som ich zjedol!“

„A keby si zjedol tak ako obyčajne?“

„Tak by sa pokazili.“

„Výborne. Peniaze sa ale na rozdiel od jabĺk nepokazia. Ak by si zarobil 40 mincí, koľko by si minul?“

„Minul by som 35 mincí a bolo by všetko dobre.“

„Dobre, to áno. Ale nie výborne. Ak by si minul 15 mincí, čo by sa stalo?“

„Viac by mi ostalo.“

„Teraz vieš prvý krok k tomu, aby si sa nedostal do problémov, do ktorých som sa dostala ja. Teraz si sadni ku mne, naučím ťa, ako fungujú peniaze.“

„Môžem to potom povedať kamarátom?“

„Samozrejme. Aj pani učiteľke, aj keď ona už časť tejto múdrosti určite pozná. A možno pozná aj niečo, čo nepoznám ja. A ty ma to potom naučíš, platí?“

„Platí!“

„Ale jedno si niekto zapíš. Je to veľmi, naozaj veľmi dôležité.“

„Čo také?“

„Budúcnosť sa nikdy nezačína zajtra alebo za týždeň, ale dnes.“

„Dobre mami, to si zapíšem.“

„Hlavne to nezabudni. Keby to hlavne dospelí nezabúdali, boli by sme teraz niekde inde.“

Pôžičky – kedy pomôžu a kedy nie? A ako fungujú pôžičkárne?

„Mami?“

„Áno?“

„Už viem, ako sa môžeme dostať k peniazom. Videl som v telke, že nám požičajú.“

„Kto nám požičia?“

„Také banky a požičovne.“

„Vieš, prečo to robia?“

„Neviem.“

„Aby si zarobili.“

„Ak nám požičajú a my to vrátime, tak nič nezarobia.“

„Takto zjednodušene to nemôžeš brať, je v tom trochu viac.“

„Vysvetlíš mi to znovu s jablkami?“

„Dobre, ako chceš. Predstav si, že by si Miškovi požičal jablko s tým, že by ti musel dať zajtra dve jablká.“

„Prečo by s tým súhlasil? Mal by jablko za dve jablká.“

„Povedzme, že by súrne potreboval jablko.“

„To som ešte nepočul, že by niekto súrne potreboval práve jablko.“

„Ale teraz je to tak, že by to naozaj potreboval.“

„Potom by išiel za niekým, kto mu požičia jablko, ale bude za to chcieť iba jedno jablko, nie dva.“

„A ak by mu to jablko pomohlo naozaj veľa, požičal by si ho od teba? Oveľa viac, ako dva jablká neskôr?“

„Potom asi áno, ale ja vlastne nemám rád jablká.“

„Dobre, tak teda na peniaze. Potrebuješ euro na autobus a ak ho nezoženieš dosť rýchlo, budeš musieť kráčať dlhé hodiny.“

„Potom by som ti zavolal.“

„A ja by som ti povedala, aby si si radšej požičal to jedno euro.“

„Prečo sú tie reklamy na pôžičky všade v telke a na internete? Aj v novinách som to videl.“

„Pretože tí, čo takéto pôžičky poskytujú, z toho žijú. Čím viac musíš vrátiť, tým lepšie je to pre nich a horšie pre tých, ktorí tú pôžičku potrebujú.“

„Už rozumiem.“

„Aj my sme mali kedysi pôžičku.“

„Prečo?“

„Pamätáš, keď sme boli v Chorvátsku?“

„Nepamätám, bol som ešte malý.“

„Dlho sme neboli na dovolenke, tak sme chceli našetriť peniaze, ale nepodarilo sa nám to. Tak sme si vzali pôžičku. Potom sme to museli dlho splácať. Bolo to drahé.“

„Ale páčilo sa ti.“

„V tom je jeden z problémov. Vieš, ľudia sú už raz takí. Často sa tešia na niečo oveľa viac, ako z niečoho. Tešíš sa na dovolenku, ale nie je taká, akú si praješ.“

„Ako keď som chcel toho dinosaura?“

„Ako to s ním vlastne bolo? Ani si nepamätám.“

„Videl som ho, aký bol pekný v telke. Ale keď som ho potom videl, tak sa mi nepáčil.“

„Ľudia sú niekedy chudobní, aj kvôli pôžičkám. Tak ako my, alebo teta Jana. Ona si kúpila nové auto a odvtedy ho má v garáži. Preto iba platí.“

„Ale teta Jana veľmi chcela auto a má ho.“

„Áno, to má, ale nepotrebuje ho. Nič z neho nemá. Na druhej strane, Matej si auto kúpil cez pôžičku a urobil dobre.“

„Ako to? A ktorý Matej? Ten s tým sťahovacím autom?“

„Mal staré sťahovacie auto a stále sa kazilo. Potom nemohol pracovať a nemohol sťahovať tých, čo majú viac vecí. Podarilo sa mu ale predať staré auto a kúpil si nové a už ho splatil.“

„Potom sú pôžičky dobré, alebo nie?“

„Niekedy áno, a niekedy nie. Treba vždy dobre rozhodnúť, či sa to naozaj oplatí. Veľmi často nie, ale niekedy áno. Na to treba vedieť, či je to rozumné.“

„Ja by som asi nechcel pôžičku a radšej by som si na všetko zarobil.“

„To som na teba hrdá.“

„Mami, a ako zistím, či je to rozumné?“

„Raz som čítala v časopise, že je dobré, ak to donesie ďalšie peniaze. Tak ako Matejovi. Ale ľudia niekedy urobia niečo naozaj hlúpe. V tom časopise sa písalo, že na nový televízor je lepšie našetriť.“

„Prečo?“

„Z nového televízora nemáš skoro nič. Len na to minieš peniaze. Čo si myslíš, je lepšie našetriť na nový televízor, alebo si zobrať pôžičku?“

„Aký je tam rozdiel? V čom je to iné?“

„Ak si kúpiš cez pôžičku, budeš mať nový televízor ihneď a môžeš pozerať, ale bude to drahšie. Ak sa rozhodneš našetriť, budeš môcť mať televízor lacnejšie, alebo budeš môcť mať oveľa lepší, ale nie hneď.“

„Radšej by som hneď.“

„Ja nie. Radšej budem mať zatiaľ starší, lebo peniaze môžem aj niekde inde použiť. Televízor je pre mňa menej ako jedlo. Radšej si peniaze budem ukladať, ak by niečo bolo iné treba.“

„Ak si kúpiš na pôžičku televízor a niečo sa stane, čo potom?“

„Potom je niekedy už zle a často sa zle rozmýšľa, keď sa na niečo také nepripravíš dopredu.“

„Ako potom fungujú tie pôžičkárne?“

„Čiastočne zo zisku na úrokoch. Ale to nie je všetko. Vieš, kto je to exekútor?“

„Neviem. Kto to je?“

„To je niekto, kto príde, keď sa nedarí splácať. Je to veľmi zlé, keď sa o teba začne exekútor zaujímať. On robí to, že ak nemáš peniaze, zoberie ti niečo hodnotné. Niekedy aj celý dom a môžeš ísť na ulicu.“

„To je strašné!“

„Áno, to je. Tie pôžičkárne, ktoré sú v telke, fungujú niekedy tak, že je to hlavne exekútor a až potom pôžičky.“

„Tí, čo chcú pôžičku, o tom nevedia?“

„Niekedy vedia, ale nie vždy. Tým, čo ich ponúkajú sa to však naozaj oplatí. Inak by to nerobili. Reklamy v telke a v novinách, to všetko veľa stojí. Ale aj tak získajú od ľudí viac peňazí.“

„Tak si televízor nekúpim na pôžičku, ale Vianočný darček áno. Alebo darček na narodeniny. Dovtedy nestihnem našetriť a tak by som si zobral pôžičku, ak by som bol už veľký. Teraz ešte nemôžem.“

„Prečo práve darčeky na Vianoce?“

„Pretože to musí byť niečo pekné, aby to urobilo radosť.“

„Neveril si ešte nedávno na Ježiška?“

„To som bol malý a teraz ešte nie som veľký, ale už viem ako to je. Ty si mi vždy kúpila darčeky v obchode a vždy si to zvládla.“

„Na posledné Vianoce som ti kúpila iba ponožky, všetko ostatné som urobila sama.“

„Ponožky treba. Aj teraz mám tie od teba!“

„To by som ti asi mala tiež povedať. Na lacné veci si vždy treba našetriť. Ale sú ľudia, ktorí kúpia na Vianoce niečo naozaj drahé, ako nový počítač alebo bicykel.“

„Na Vianoce to treba. Aj na narodeniny.“

„Určite? Je to sviatok pokoja a vtedy je naozaj zlé sa zadlžovať. Sú ľudia, ktorí si kúpili na Vianoce niečo naozaj drahé a potom to splácali aj dva roky a boli chudobní. A čo je tiež zle, neurobili si takú radosť, ako chceli. Kúpiť darčeky na pôžičku je veľmi zlé a nikdy to nerob, dobre?“

„Dobre mamička.“

„A vieš čo? Ak by si chcel urobiť radosť, urob niečo ty. Nemusí to stáť nič, ale urobí radosť, keď to nekúpiš, ale keď je to naozaj od srdca. A ak naozaj chceš kúpiť, kúp neskôr. Bude to v obchodoch po Vianociach lacnejšie.“

Desatinu stranou na začiatku

„Mami?“

„Áno?“

„V škole sme na matematike nemali učiteľku, tak prišla priamo riaditeľka školy.“

„A bol si dobrý?“

„To vieš, že áno. A učila nás niečo nové, mohlo by ťa to zaujímať.“

„Áno? A čo také?“

„Priniesla so sebou pokladničný bloček z obchodu a napísala nám všetko z neho na tabuľu. Mali sme to spočítať.“

„To je zaujímavé a myslím si, že dobré. Tak môže naučiť počítanie, ktoré sa naozaj oplatí poznať. Čo pani riaditeľka nakúpila?“

„Jogurt, banán, pečivo a dve jablká.“

„Koľko to stálo?“

„To neviem, mám to na domácu úlohu.“

„A ešte si ju neurobil?“

„Ešte nie.“

„Tak to dones a pozrieme sa na to.“

„Dobre. Jogurt stál 35 centov, banán 15 centov, pečivo 40 centov a každé jablko 10 centov. Máme napísať sumu v centoch a  eurách.“

„Dobre, tak to porátaj. Najskôr sám a potom na kalkulačke.“

„Vyšlo mi sto centov.“

„Je to správne?“

„Spočítal som čísla a vyšlo mi sto centov.“

„To ale nie je dobre.“

„Ako to môžeš vedieť?“

„Spočítal si všetky ceny, ale dal si tam iba jedno jablko. Vždy, keď počítaš peniaze, rozmýšľaj aj nad množstvami.“

„Ale to nevadí, to je len desať centov.“

„Desať centov nie je veľa, ale zároveň je to desatina. A tá je veľmi dôležitá. Podľa niekoho je to najväčší rozdiel medzi tými, ktorí postupne zbohatnú, a tými čo nie.“

„Mami, a to vieš ako?“

„Pamätáš si, keď sme sa rozprávali o jablkách a o tom, koľko ich dostaneš a koľko odovzdáš?“

„Áno, pamätám.“

„Dobre. Čo by si robil, keby to bolo vyrovnané? Keby si rovnaký počet jabĺk dostal i dal ďalej? My dospelí tomu hovoríme príjmy a výdaje.“

„Nič by som nerobil, všetko je v poriadku.“

„To veru nie je. Tie výdavky, ktoré sú, môžu kedykoľvek stúpnuť. Ani nevieš ako a kedy. Ak potrebuješ rýchlo niečo zaplatiť a nemáš z čoho, je zle. Treba si urobiť dostatočnú rezervu. A tá by nemala byť menšia ako jedna desatina. Koľko je jedna desatina z 20 jabĺk?“

„Dve jablká.“

„Ak by si si nenechal žiadne jablko, nemal by si rezervu. Iba jedno je tiež málo.“

„Prečo jedna desatina?“

„Desatina je základ. Môže byť aj viac, ale nikdy by to nemalo byť menej. Desatina je dobré číslo, ľahko sa to pamätá a nie je až tak ťažké odložiť si jednu desatinu. Dokážu to často aj tí, čo si myslia, že nikdy neušetria.“

„Naša učiteľka vždy hovorí, že má malý plat a tak je jej niečo aj jedno. Dnes chýbala a neviem či príde zajtra. Ešte hovorí, že si nemôže skoro nič dovoliť.“

„Veľa ľudí hovorí, že má malý plat. Aj že si  nemôžu dovoliť skoro nič. Práve oni si málo odkladajú, alebo neodkladajú vôbec. Ak zarobia 600€, nevedia nájsť 60€, ktoré by  uložili.“

„Pani učiteľka by povedala, že to je veľmi veľa a nikdy sa jej to nepodarí.“

„Musí si odkladať hneď na začiatku. Nie na konci mesiaca. Na výplatu si všetci veľa kupujú, ale málokto si odkladá. A to je zle. Ak si na začiatku neodložia, neskôr to na niečo použijú a preto vždy ostanú chudobní. Mať rezervu je nutné a dokážeš s ňou neskôr veľa.

Ako fungujú akcie?

„Mami? Dnes som bol v obchode a videl som tam obrovskú čokoládu. Viem, že sa oplatí, lebo je v akcií. Ale prišiel som najskôr domov, aby som sa ťa spýtal, či chceš aj ty.“

„Už si tú čokoládu kúpil?“

„Áno, jednu mám. A idem kúpiť aj tebe, ak chceš. Je naozaj veľká.“

„Koľko stála?“

„To neviem, ale bola v akcií.“

„Ukáž. No dobre, v akcií mohla byť, ale aj tak je to drahé. Poďme do obchodu, ukážem ti, čo s tým myslím.“

„Dobre, poďme.“

„Tak sa pozri tu na cenu za kilogram. Vidíš to?“

„To maličkými písmenami?“

„Áno, presne to. Veľa vecí, čo stojí len niekoľko centov, je v skutočnosti veľmi drahých, keď sa pozrieš na cenu za kilogram. Tu máš vedľa seba dve čokolády tej istej značky a príchute. Jedna je bežná, sto gramov, a táto druhá je dvestogramová. V akcií sú obidve.“

„Tú som kúpil. Tú veľkú.“

„Keď si porovnáš túto cenu dole, tak je kilogram tej veľkej lacnejší. Takže si urobil dobre. Ale cena nie je všetko.“

„Ako to myslíš?“

„Čo sa stane, ak si kúpiš dve malé čokolády?“

„Jednu zjem dnes a druhú zajtra.“

„Ale si ešte dosť malý na to, aby si zjedol celú čokoládu. Alebo nie?“

„Keby som chcel, tak ľahko zjem aj tú veľkú. Aj ju dnes zjem.“

„V tom je častý problém. Kúpiš viac, lebo sa to podľa ceny oplatí, ale zároveň viac zješ alebo vyhodíš.“

„Čokoládu by som nikdy nevyhodil.“

„Ak by sa pokazila, bolo by ju treba vyhodiť. Ale pochybujem, že by sa u nás pokazila práve čokoláda. Zober si ale tetu Janu. Kúpila zemiaky. V obchode mali balenie s hmotnosťou 1 kilogram, ale aj po dvoch kilách, piatich a dvadsiatich kilách. Najlacnejšie balenie bolo jednokilové, ale najvýhodnejšie dvadsať kilové. Vieš, aké si kúpila?“

„Neviem.“

„Kúpila to najväčšie, lebo sa len čisto podľa ceny najviac oplatí. Ale ona jedáva zemiaky iba niekedy a jej rodina tiež. Preto sa väčšina z tak veľkého balenia pokazila a nedala sa jesť. Jana musela tie zemiaky vyhodiť.“

„Ako by si to urobila ty?“

„Dobre by som si zvážila, koľko naozaj potrebujem a kedy sa to pokazí. Niektoré veci sa tak rýchlo nepokazia, dlho vydržia, zatiaľ čo iné môžu byť za menej ako týždeň nepoužiteľné. Ak by som chcela zemiaky len do polievky a niekedy trochu k mäsu a budem variť pre dvoch alebo troch, nepotrebujem obrovské balenie.“

„Prečo potom predávajú aj tak veľké balenia?“

„To je často pre ľudí, ktorí potrebujú ohromné množstvo. Napríklad reštaurácie a jedálne, kde sa varí každý deň pre viac ľudí.“

„Prečo je tam tá akcia?“

„Dôvodov môže byť viac. Často preto, že sa končí záručná doba. Už to nie je čerstvé a dajú to lacnejšie, aby to nemuseli vyhodiť. Alebo veľa kúpili, prípadne je to súčasť väčšieho plánu.“

„Akého plánu? Nerozumiem.“

„Čo by sa stalo, keby boli zemiaky naozaj lacné? Napríklad za tretinu bežnej ceny?“

„Asi by som ich kúpil.“

„Nie len to. Prichádzali by ľudia a nakupovali by tie zemiaky. Veľa ľudí a aj z väčšej vzdialenosti. Okrem zemiakov by však kúpili aj niečo ďalšie, na čo narazia. Kým sa dostanú k zemiakom a potom k pokladni, uvidia inú zeleninu, sladkosti, malinovky a všetko ostatné. Obchod bude mať viac zákazníkov. Je to ako televízna reklama, ale lacnejšie.“

„Kúpiš si aj ty čokoládu?“

„Môžem si ju kúpiť, pretože je lacnejšia, ale nepotrebujem ju. Navyše je drahá.“

„Nie je drahá, je lacnejšia ako tá malá čokoláda, keď dáš tú cenu písanú malými písmenami. Teraz si to hovorila.“

„Ale aj tak stojí toľko, že by som si za tie peniaze mohla kúpiť niečo užitočnejšie. Napríklad všetko čo potrebujem na dobrú polievku.“

„Ale čokoláda je chutnejšia ako polievka.“

„Ale môžeš mať čokoládu pre jedného človeka, alebo viac porcií polievky. Aj šesť tanierov.“

„Radšej by som si dal čokoládu.“

„Ale ostatní by boli hladní. To nie je dobre. Ak chceš zarobiť peniaze a tie zarobené peniaze hneď neminúť, musíš sa riadiť jednoduchým pravidlom. Treba vedieť, či niečo naozaj potrebuješ a ako to použiješ.“

„Zjem.“

„Správne. Čokoládu zješ. Ale budeš stále hladný, lebo nebudeš mať poriadne jedlo. A ak by si jedol iba čokoládu, bolo by ti zle.“

„Ako správne použiť tie akcie v obchodoch?“

„Kúp len to, čo vieš že minieš v najbližších dňoch. Niečo čo nie je predražené a je zdravé. A ak chceš kúpiť niečoho naozaj veľa a zásobiť sa na dlho, treba sledovať, aby sa to nepokazilo.“

„Majú jablká v akcií. Zoberieš mi jablko?“

„A aké balenie? Máš tu rôzne balenia podľa veľkosti a môžeš si zobrať aj na kusy, ale tak je to trochu drahšie.“

„Neviem, či sú dobré tieto jablká, ale sú lacné.“

„Tak ako sa rozhodneš, synček? Dobre porozmýšľaj.“

„Už to mám. Pozriem sa, dokedy je tá akcia. Kúpim si jedno jablko a ak bude dobré, potom si kúpim balíček. Tak aby som ich zjedol za týždeň.“

„Výborne.“

„Tu majú v akcií kopačky. Kúpiš mi ich?“

„Pozrieme sa na to. Pekné sú. A obuješ ich?“

„Vyskúšam. Áno, obujem ich. Ale sú mi trochu malé.“

„Potom ich nekúpime.“

„Prečo?“

„Si ešte chlapec a rastieš veľmi rýchlo. Ak ti kúpim kopačky, ktoré sú ti už trochu malé, zanedlho ich môžeme vyhodiť. Nebudeš v nich môcť hrať futbal ani chodiť.“

„Ako to vieš?“

„Dospelí majú často veľa skúseností a tie sú potrebné. Obchod tu určite nenapíše, že ti budú za chvíľu malé. Chcú, aby sme si ich kúpili, ale nemáme záujem.“

„Prečo?“

„Je jeseň, teraz príde zima. A v zime futbal hrať nebudeš.“

„Budem hrať na jar a v lete. Futbal mám rád.“

„Preto sú tieto kopačky v akcií. Keby neboli, nikto by ich nekúpil. Chcú sa ich lacno zbaviť.“

„Mami? A čo keby si mi kúpila tieto? Teraz sú mi trochu veľké.“

„To je dobrý nápad. Ak ich kúpime a dobre uskladníme, môžeš v nich chodiť a hrať na jar. V našom byte zaberú trochu miesta, ale to nebude problém. Naozaj ich chceš?“

„Áno.“

„V poriadku, ideme ich zaplatiť.“

„Prečo sú v každom obchode iné ceny?“

„To je konkurencia. Znamená to, že je viac obchodov a každý chce, aby sa kupovalo u nich. Bojujú o každého človeka, ktorý si chce niečo kúpiť. Najčastejšie cenami.“

„Preto je niekde lacnejšia čokoláda?“

„Niekde urobia akciu, ale aj tak je to drahšie ako v inom obchode. Alebo hrniec za 10€ sa nepredáva. Tak dajú cenu 20€ na deň a potom akciu, že teraz stojí len 10€. Hneď to kúpia.“

„V takých obchodoch by som nekupoval.“

„Niekto nemá na výber. Potom nakupujú tak, že urobia veľký nákup tam, kde je to lacnejšie a tam, kde je draho, kúpia iba málo alebo vôbec.“

Mám málo peňazí, idem niečo vyhrať. Potrebujem na alkohol a cigarety.

„Mami? Čo chcel ten špinavý ujo?“

„To, čo vždy. Peniaze. Je to žobrák.“

„On nepracuje?“

„Už dávno nie. Nemá domov alebo prácu, stále je vonku a žobre peniaze od ľudí.“

„Prečo si mu nedala peniaze?“

„Dať peniaze žobrákovi môžem, ale nemyslím si, že je to dobrý nápad. Už by som ich nikdy neuvidela a on by to použil na alkohol.“

„Prečo práve na alkohol?“

„To je zložité a rozhodne nie správne. Namiesto toho, aby sa dostal späť do spoločnosti chce piť.“

„Dokedy?“

„Do konca života. Už sa pravdepodobne nezmení a tak bude stále iba žobrať.“

„Ako to vieš?“

„Dostať sa z takýchto problémov je ťažké a treba na to námahu.“

„Čo by si robila na jeho mieste?“

„Odkladala by som si peniaze a hľadala by som si prácu. Ale to nie je ľahké. Určite by som nekupovala alkohol.“

„Ako sa k tomu ten pán dostal?“

„To neviem. Ak chceš, niekedy sa ho spýtaj, ale nemusí ti povedať pravdu. Často sa k tomu dostanú ľudia cez automaty a ďalšie zlozvyky.“

„Automaty? Čo je to?“

„Výherné automaty sú veľmi zlá vec. Fungujú tak, že ťa oberú o všetky peniaze.“

„Ako presne?“

„Tí, ktorí veľmi chcú vyhrať, nevyhrajú. Dáš niekoľko drobných a nevyhráš. Potom dáš viac a znovu nevyhráš. Postupne nemáš nič. Len málo ľudí niečo vyhrá a aj časť tých, čo vyhrajú, do toho viac vložia. Oplatia sa tým, ktorí tie automaty vlastnia.“

„Oni nevedia, že o všetko prídu?“

„Niekedy nie. A čo je horšie, veľmi často sa kombinujú rôzne zlozvyky. Výherné automaty predstavujú možnosť, ako a dá rýchlo zarobiť. Kto potrebuje rýchlo peniaze, ten to môže skúsiť, ale narobí si iba množstvo problémov.“

„Mamička, keby som ja potreboval rýchlo peniaze, to by som už radšej skúsil žreby.“

„Žreby sú podobné. Kúpiš si žreb za euro, tak ako mnohí ďalší. Časť vyzbieraných peňazí ide na výhry. Predstav si, že by si mi dal do rúk euro a ja by som ti dala alebo 70 centov, alebo minimálnu šancu, že vyhráš tisíce. Môže to znieť inak, ale je to úplne to isté.“

„Ale sú aj takí ľudia, ktorí vyhrali a sú bohatí a šťastní.“

„Tých je veľmi málo. Navyše ak niečo vyhráš a nevieš, ako peniaze fungujú, rýchlo o ne prídeš. Lepšie ako riskovať a spoliehať sa na náhodu je spoľahnúť sa na odkladanie a na niečo, čo ti zarobí peniaze.“

„Aj ty si kúpila žreby kedysi.“

„To je pravda. Aj som vyhrala. Prestala som s tým, lebo viem, že šťastie bude na mojej strane len výnimočne. Problémom ľudí však je, že často po malej výhre neskončia, ale znovu a znovu skúšajú výhru.“

„Prečo tak súrne potrebujú ľudia peniaze?“

„Bývanie, doprava, čokoľvek. Možností je veľa. V horšom prípade alkohol, cigarety, automaty a ďalšie veci, ktorým by si sa mohol vyhnúť v živote.“

„Aj zlato na krk?“

„Myslíš zlaté reťaze, šperky a podobne? Nerozumiem tomu, načo to ľuďom je. Ale sú aj takí, čo chcú vyhrať peniaze na to, aby vyzerali ako nejakí páni. Už je to tak, že keď sa niekto chce dostať k peniazom a aj sa dostane, nevie ako ich použiť. Kúpi niečo zbytočné a môže o to rýchlo prísť.“

„Čo by mal urobiť ten, kto vyhrá veľa peňazí?“

„Najlepší spôsob je porozprávať sa s odborníkom alebo uložiť si ich na neskôr.“

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

Malá kniha hospodárenia

O knihe

Úvod

Pôžičky – kedy pomôžu a kedy nie? A ako fungujú pôžičkárne?

Desatinu stranou na začiatku

Ako fungujú akcie?

Mám málo peňazí, idem niečo vyhrať. Potrebujem na alkohol a cigarety.