Tajemství a záhady historie

Karel Kýr

Ukážka z elektronickej knihy

Copyright

Autor: Karel Kýr

Vydal: Martin Koláček - E-knihy jedou

2015

ISBN:

978-80-7512-278-0 (ePub)

978-80-7512-279-7 (mobipocket)

978-80-7512-280-3 (pdf)

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2015

1. KAPUCÍNSKÉ KATAKOMBY V PALERMU A JEJICH MUMIE

V celém světě se o ní mluví jako o Šípkové Růžence nebo spící krásce. A toto přirovnání není nadsazené. Jedná se o malou Rosalii Lombardovou, která byla dcerou sicilského generála a zemřela roku 1920 jako dvouletá na infekční zápal plic. I po tolika letech od své smrti vypadá jako by právě zavřela oči. Její tělo je nejzachovalejší ze stovek mumifikovaných těl, která jsou uložena v katakombách kapucínského kláštera v Palermu.

Klášter menších bratrů kapucínů

Klášter menších bratrů kapucínů v Palermu byl založen roku 1534. A od počátku mniši pochovávali své zesnulé ve sklepení pod klášterem. Na přelomu 16. a 17. století přestaly sklepy postačovat a tak se kapucíni rozhodli, že vybudují podzemní katakomby. Martina Řehořová na portále zdraví e15.cz píše:

„Když však byly kvůli stavebním pracím vyzdviženy čtyři desítky dříve pohřbených těl, ukázalo se, že ostatky dosud nepodlehly zkáze, neboť suché, chladné a dobře ventilované prostředí v kobkách z pórovitého vápence je přirozeným způsobem mumifikovalo. Tato náhoda napomohla vzniku tradice, která se nejen udržela po staletí, ale rozšířila se po celém území Sicílie.“

Spontánní mumifikace

Samozřejmě, že do katakomb byli nejdříve pohřbíváni mniši. Nejstarší mumie z katakomb patří páteru Silvestre da Gabbio, který zemřel roku 1599. Jeho tělo bylo svlečeno, položeno do speciální větrací komory na terakotové*) trubky, které odváděly odcházející tělové tekutiny. Tento postup konzervace těla se nazývá spontánní mumifikace.

*) terakota (it.) hlína vypálená převážně do hnědé barvy. Pro svou tvrdost a stálost se hodí nejen na nádoby, ale i na plastiku (tanagerské figurky).

Mumie s vnitřními orgány

Více známým egyptským mumiím byly po smrti odstraňovány vnitřní orgány a mozek. U sicilských mumií tomu bylo jinak. Na výše uvedeném portále Martina Řehořová napsala:

„Po sedmi či osmi měsících, když tělo spontánně dosáhlo dostatečně vysušeného stavu, je mniši omyli v roztoku vinného octa, a aby si udrželo původní stav, vycpali dutiny slámou. Takto připravené mumii byl vrácen oděv a přesunula se do veřejně přístupné části katakomb.“

Mumifikování se stalo módou

Když se výše zmíněné konzervační metody prokázaly jako účinné, zájem o uchování svých ostatků projevili také příslušníci movitých sicilských vrstev. A tak se začali v kapucínských katakombách objevovat vládní úředníci, lékaři, právníci, umělci. V dobách největší slávy bylo v palermských katakombách uloženo 6 až 8 tisíc nebožtíků. Dlužno dodat, že se jednalo o výnosný obchod, protože za mumifikaci a následnou údržbu mumie museli pozůstalí každý rok platit nemalou částku. Pokud nebyl poplatek uhrazen včas, byl jejich předek dočasně uschován a na původní místo byl vrácen po zaplacení dluhu.

Zajímavé je, že se opatrování těl v některých případech řídilo pravidly, která si před smrtí nadiktoval sám zesnulý. Byly mu například pravidelně vyměňovány šaty, čištěny a česány vlasy. Rodiny nepovažovaly mumie za nic neobvyklého a v katakombách je často navštěvovaly.

Vrcholné mumifikační dílo

Balzamovací metody od dob pátera Gabbia do počátku 20. století, kdy místní úřady balzamování definitivně zakázaly, se měnily. Což bezpochyby mělo vliv na zachovalost mumie. Samozřejmě s jejím stářím. Vrcholovým mumifikačním dílem v palermských katakombách je Rosalia Lombardová, která byla posledním člověkem, který mohl být ve městě mumifikován. Uchování jejího těla se ujal tehdejší přední palermský balzamovač dr. Alfredo Salafia. Jeho postup zůstal dlouho tajemstvím. Vědělo se jen, že aplikoval metodu arteriálního balzamování – injekční vstřikování vhodných konzervačních látek do tepen zemřelého. Tato metoda se rozšířila během 19. století.

Panovalo však přesvědčení, že detailní popis úspěšného balzamovacího postupu si lékař, který zemřel roku 1933, vzal s sebou do hrobu. O mnoho let později sicilský antropolog Dario Piombino – Marcali vyhledal Salafiovy žijící potomky a mezi písemnostmi z rodinné pozůstalosti objevil ručně psané paměti, v kterých balzamovač popsal celý postup. Ve výše zmíněných webových stránkách v článku „Sicilské mumie ve světle moderní medicíny“ se píše:

„Postup, který i dnešní odborníci přes balzamování hodnotí jako vrcholné umělecké dílo oboru, spočívá v kombinaci několika použitých látek. Salafia v pamětech popisuje, jak krev malé Rosalie po její smrti nahradil tekutinou uměle vytvořenou z formalinu, alkoholu, glycerinu, salicylové kyseliny a zinkových solí. Každá z přísad ve výsledné směsi plnila nenahraditelnou funkci: formalin zabíjel bakterie, alkohol tělo vysušoval, glycerin zabraňoval přesušení, salicylová kyselina likvidovala houby a zinkové soli dodávaly tkáním pevnost.

Neuvěřitelný výsledek Salafiova postupu lze pozorovat dodnes. Kolem roku 2009 sice tělo malé Rosali začalo vykazovat první známky rozkladu a muselo proto být i s rakvičkou umístěno do speciálního hermeticky uzavřeného skleněného boxu naplněného dusíkem Doposud jedinou viditelnou známkou rozkladu je změna barvy – pokožka dívky ztmavla a vlasy, kdysi zlatavé, získaly jemně zrzavý nádech. Pokožka ve tváři a ostattní tkáně stále působí dojmem, jako by byly vymodelovány z vosku. A jak ukázalo zkoumání pomocí rentgenových paprsků, stejně nedotknuté jsou i Rosaliny vnitřní orgány.“

Ráj pro archeology

Mumie nejsou jen v Palermu, ale celý ostrov je na ně bohatý. Rozsáhlé soubory mumifikovaných těl můžeme najít i v jiných sicilských městech. Například v Pirainu, Savoce nebo Novaře. V posledním desetiletí se tento materiál stal centrem zájmu moderní archeologie, A není divu. I z pět set let starých tělesných ostatků dnes věda dokáže mnoho vyčíst. O stravovacích návycích, nemocech, životě, životním stylu či okolnostech smrti mumifikovaných osob.

Zajímavé nálezy přinesla spektrometrická analýza vlasových vzorků odebraných mumiím. Ukázalo se, že po několik staletí lze touto metodou identifikovat přítomnost ethylglukuronidu ve vlasových vláknech a tak míru konzumace alkoholu dotyčného jedince během života. Díky tomu víme, že mnozí movití Sicilané si rádi přihnuli.

Katakomby v Palermu v současnosti

Katakomby v Palermu jsou v současné době provozovány jako muzeum a patří mezi nejvyhledávanější turistické atrakce města, Za tři eura vstupného se můžete volně procházet mezi mumiemi a dokonce je i zkoumat z několika centimetrové vzdálenosti. Těla jsou rozmístěna do několika sekcí. Hned o vchodu se nacházejí mumie kapucínských mnichů. V sousední chodbě jsou umístěni ostatní kněží a preláti, v dalších, které navazují pak muži, ženy, celé rodiny, lidí významných profesí. Některé mumie stojí ve vzpřímené poloze podél chodby a zezadu jsou připevněny provazem neb drátem ke skobě ve zdi. Jiné leží v prostorných policích, které v několika řadách nad sebou pokrývají celé stěny od podlahy až po klenutý strop. Další odpočívají v dřevěných rakvích opatřených skleněnými stěnami.

Počet těl v současnosti je podle posledních odhadů 1250 až 1800. Co se stalo s ostatními, se přesně neví. Spekuluje se o tom, že po staletích podlehly zkáze nebo byly zničeny během bombardování za druhé světové války.

2. JEDEN Z NEJVÝZNAMNĚJŠÍCH ARCHEOLOGICKÝCH OBJEVŮ - Objevení hrobky Xin Zhui

Když se v roce 1971 začalo pracovat na podzemním úkrytu pro nemocnici u Changsha (provincie Hunan, Čína), který ji měl chránit před bombardováním, uprostřed kopce Marquise narazili dělníci na hrobku Xin Zhui, také známou jako Lady Dai, která byla pohřbena kolem roku 2100 před naším letopočtem. Archeologové tento nález považují za jeden z nejvýznamnějších ve 20. Století

Po otevření hrobky dělníci objevili její mimořádně zachovalé tělo a kolem sebe měla stovky vzácných artefaktů. Do hrobu si s sebou vzala kompletní výbavu předmětů denní potřeby až po nábytek, ale i luxusní výrobky, například hudební nástroje, hedvábné tkaniny, šperky a pro Orient typické lakované předměty.

Mumie Paní Dai byla v překvapivě dobrém stavu. Zachovaly se všechny měkké části těla včetně ušních bubínků a dokonce papily na konečcích prstů. Hrobka se stala pro historiky komplexním zdrojem informací o způsobu života ve starověké Číně. Její tělo a věci jsou v současné době v péči provinčního muzea v Hunan.

Další nálezy

Vedle hrobky Xin Zhui byla objevena i hrobka jejího manžela a mladého muže, o kterém se předpokládá, že byl jejím synem. S pomocí více než 1 500 místních středoškoláků začali archeologové s velkými vykopávkami v lednu 1972. Mrtvé tělo Xin Zhui bylo zabaleno do dvaceti vrstev oblečení vázaných hedvábnými stužkami.

Dne 14. prosince 1972 lékaři z Lékařského institutu v Hunan provedli pitvu. Hodně z toho, co je známo o životním stylu Xin Zhui bylo odvozeno z těchto a dalších vyšetření.

Život a smrt Xin Zhui

Xin Zhui žila extravagantním životem. Měla ráda své vlastní muzikanty, kteří se měli starat o její zábavu. Sama hrála na hudební nástroj qin, který byl spojován s kultivovaností a intelektem. Jako příslušnice vysoké šlechty měla přístup k různým císařským potravinám, včetně různých druhů masa, které byly vyhrazeny pro císařskou rodinu a členy vládnoucí třídy. Mnohé z jejich šatů byly vyrobeny z hedvábí, vlastnila řadu kosmetiky.

I když zemřela kolem padesátky, Xin Zhui trpěla řadou nemocí, které nakonec vedly k její smrti. Vedle celé řady vnitřních parazitů měla také koronární trombózu a arteriosklerózu, která s největší pravděpodobností souvisela s nadměrnou hmotností v důsledku sedavého způsobu života. Trpěla také žlučovými kameny, z nichž se jeden nacházel v žlučovodu a dále zhoršil její stav. Jak již padla zmínka, zemřela kolem padesáti let věku. Příčiou smrti byl infarkt. Byla pohřbena s více něž tisíci položek od nápojů a potravin, nádob, hedvábných šatů a gobelínů... Včetně figurek hudebníků a truchlících.

Význam

Jak již padla zmínka hrobka Xin Zhui je považována za jeden z nejvýznamnějších archeologických objevů 20. století. I když se v Číně sem tam najdou zachovalé lidské ostatky, obsah hrobky Xin Zhui odhalil neuvěřitelné množství informací o životě v dynastii Han. Objev navíc prosadil větší péči o starověké lidské ostatky. Dlužno dodat, že čínští vědci v roce 2003 vytvořili „tajnou sloučeninu“, která byla vstřikována do stále existujících cév Xin Zhui, aby bylo zajištěno její zachování.

3. BÍLÁ PANÍ NA HOFBURGU

Hofburg (česky Dvorní hrad) je vídeňský hrad, někdejší rezidence rakouského císaře. Počátky dějin paláce spadají do 13. století. V letech 1438 – 1583 a 1612 – 1806 byl současně rezidencí králů a císařů Svaté říše římské a posléze do roku 1918 sídlem rakouského císaře. Byl také označován jako zimní rezidence, zatímco zámek Schőbrunn byl tzv. letní rezidencí. Dnes je jeho část sídlem rakouského spolkového prezidenta. V sálech bývalé Dvorní knihovny sídlí Rakouská národní knihovna.

Neblahý duch

V Hofburgu se zjevovala Bílá paní před úmrtím některého z členů habsburské rodiny nebo před velkým neštěstím. Každý z členů panovnické rodiny věděl, že je to neblahý duch. Bílá paní se zjevovala v kritických letech 1621, 1740 a 1866 v Schönbrunnu a v chodbách Hofburgu. Objevila se i několik dní před sebevraždou korunního prince Rudolfa, v lednu 1889. Dne 30. srpna 1898, pár dnů před vraždou císařovny Alžběty (Sisi), se Bílá paní objevila znovu. Podle rakouské historičky a spisovatelky Gabriely Praschlové – Bichlerové (Habsburkové a nadpřirozeno) se to stalo takto:

„Tu noc císařovna vyšla na balkon hotelu a těšila se z chladné noci, o půlnoci zcela zřetelně zahlédla v hotelovém parku Bílou paní. Ta se na ni chvíli upřeně dívala a pak se rozplynula.“

Příběh Bílé paní pochází z daleké minulosti, kdy po dobu panování Habsburků tajně navštěvovala dokonce několik regentů. Traduje se, že v noci před hrozící katastrofou se zjevila současnému císaři nějaká žena... Počínaje Josefem II. navštívila Bílá paní všechny panovníky až po Františka Josefa I. Prý byla vzdálenou příbuznou habsburské rodiny a přicházela z tzv. Amaliina křídla do Křídla říšských kanceláří. Podle výše uvedené rakouské spisovatelky Amaliino křídlo bylo původně městským hradem hrabat z Cilli. A Bílá paní byla hraběnkou z Cilli. Vypráví se, že pokud mělo zjevení na rukou bílé rukavičky, oznamovalo příchod nového potomka, pokud byly rukavičky černé, bylo to znamení nadcházející smrti ženy nebo muže z habsburského rodu.

Noční hlídač se vyděsil

Nezvyklý zážitek měl noční hlídač, který pracoval v Hofburgu v únoru 1957. Právě začal s novou obchůzkou. Byl vybaven silnou baterkou a elektronickým zařízením, které ukazovalo jeho přesnou polohu. Tři a půl kilometrová pochůzka vedla od sklepa až na půdu. Často tu viděl netopýry a také kuny, které si rády dělají pelíšky ve starých domech. Dlužno dodat, že dlouhé tmavé chodby mohou vyvolávat u vnímavějších lidí nepříjemné pocity i ve dne. Ten, kdo tudy prochází v noci, nemůže být žádný strašpytel. A tu noc hlídač uslyšel a uviděl něco, co ho k smrti vyděsilo a změnilo mu život. Ať to bylo cokoli, odmítl se o tom bavit. Jen prohlásil, že již nikdy nechce Hofbrugem procházet v noci.

Ale to není všechno. Všude na vídeňském Hradě, hlavně v nejstarším tzv. Švýcarském křídle, si lidé co chvíli stěžovali na noční vyrušování. Slyšeli kroky, sténání a vzdychání, klapot bot s vysokým podpatkem, věci měnily své místo.

Věřit tomu nemusíte, ale tyto paranormální jevy potvrdila řada svědků. Inu, je něco mezi nebem a zemí.

4. KOŘENY HITLEROVA ANTISEMITISMU A MYSTICISMU

Kořeny Hitlerova mysticismu

O Hitlerově mysticismu toho bylo napsáno mnoho. Budoucí führer byl v podstatě malý člověk, zmítaný silnou sociální a vlasteneckou vášní. Jako zázrakem však spěje vpřed... Sám Hitler se někdy nad svým vzestupem v údivu pozastavoval. K Braunau nad Inem, kde se Hitler narodil    20. dubna 1889 v 17, 30 hod., v čísle 219, se pojí zvláštní tradice. Braunau bylo pařeništěm médií. Je to rodné město Willyho a Rudiho Schneiderů, jejichž psychické pokusy budily na počátku minulého století senzaci. Hitler měl stejnou kojnou jako Willy Schneider. Ale odkud pochází führerova rasová teorie? Setkal jsem se několikrát s názorem, že se Hitler učil v Olomouci u židovského řemeslníka, který byl na něho vice než přísný. Fakta jsou však jiná.

Dlužno ještě dodat, že po pogromech v carském Rusku v letech 1880 1881 mnoho židovského obyvatelstva prchalo na západ a do USA. Tedy i do Vídně. A Vídeňákům nikterak nepřirostlo k srdci.

Počátky Hitlerova antisemitismu

Chceme-li zodpovědět otázku Hitler kontra teorie o nadřazenosti ras, musíme do Vídně na začátku 20. století. Hitler ve Vídni hodně četl, ovšem bez jakéholi systému.  Knížky o okultismu, astrologii, hltal dobrodružné romány Karla Maye a bulvární vídeňské plátky vydávané nejrůznějšími reakčními organizacemi. U jednoho z těchto žurnálů, antisemitského Ostara, který vydával jeden z hlasatelů rasismu a antisemitismu v Rakousku, zběhlý mnich Ge Lanz (tj. Jörg Lanz von Lieberfels), se krátce zastavíme. Mezi Hitlerovými výroky a teoriemi, které šířili vídeňští rasisté, existuje totiž nápadná shoda. Již v krejcarových Lanzových brožurkách byl za hnací sílu dějin vydáván boj mezi „plavovlasou rasou Páně“, kterou Lenz nazývá jednoduše Heldinge (německy held-hrdina) a ostatními méněcennými rasami Affinge ( Affe-opice). Lanz varoval Heldingy před těmi, kteří jsou podobni opicím, před smíšenými manželstvími. Každé spojení světlovlasé ženy z vyšší rasy s podčlověkem z plemene lidí podobných opicím pokládal za obludné poskvrnění rasy. Představitelům vyšší rasy mimo jiné doporučoval mít více žen a nedbat v tomto směru církevní morálky. Podle Lanzovy teorie měli Heldingové budovat speciální školy k pěstování čistých Árijců.

Hitler byl posedlý ideou vylepšení rasy a dával v souvislosti s tím doporučení, která zněla stejně jako úvahy vídeňských rasistů. K tomu je třeba dodat, že Lanzovými zásadami přijímání kandidátů do nového řádu se později řídili v SS. Rozpracoval ceremonii grálu a zavedl „prověrku čistoty krve“, která  v nacistickém Německu přešla do denní praxe. Ale Hitlera formulovaly i okultní společnosti, ať to byl řád Východního chrámu (OTO), berlínská společnost Vrilu či společnost Thule. Zvláště jejich učení o Neznámých Nadřazencích.

Řád Východního chrámu

Počátky německého nacismu musíme hledat již na počátku 20. století. Okultismus učí, že když si členové skupiny usmířili skryté síly jistou smlouvou, mohou tyto síly vyvolat jen prostřednictvím kouzelníka, který nemůže jednat bez média. Všechno se odehrávalo tak, jako kdyby Hitler byl médiem a Haushoffer (bude o něm řeč později) kouzelníkem. A mnohá svědectví a konečně i chování a výroky Hitlera to dokazují. Rok 1912 je označován za převratný v evoluci německého okultního hnutí.  V tomto roce Theodor Reuss a Aliesterem Crowleyem založili řád Východního chrámu (OTO), který se stal zárodkem dalšího bouřlivého vývoje v tomto směru. Orientální prameny, z kterých čerpal řád Východního chrámu, jsou velmi rozmanité, takže se nedá vymezit nějaký určitý vliv. Přidružuje se k tomu démonické působení Crowleye, pozůstatky templářství a tehdy módní theosofie. Nelze ani přehlížet fakt, že Reuss již v roce 1902 vyvezl z Anglie zednářský obřad Memphis-Mizraim.

Když zemřel Krel Kellner, s kterým sdílel své magické zábavy, prohlásil se Reuss za jediného ochránce a vykladače „velkého hermetického učení“. Do OTO přitáhl houfy lidí, kteří žádali o zasvěcení do tajné školy sexuální magie. Německý okultismus nelze v žádném případě považovat za izolovaný jev. Je to plod stromu, který později nasál smrtelný jed. Němečtí okultisté čerpali mystickou zkušenost z různých zdrojů a sami ji předávali dál lidem stejného smýšlení v jiných zemích.

Tajný německý řád

V tomto čase založil Theodor Fritsch a Hermann Pohl „Tajný německý řád“. Více než o mystické sdružení šlo o krajně pravicovou politickou stranu. I když mnozí členové prošli okultní školou Quido von Lista (1848-1918) a Jörga Lanze von Liebenfelse (1874-1954). List přinesl hnutí magický výklad skandinávských run a Lanz rasistické poučky a mystickou ideu posvátné německé krve. Základní složky nacismu, jak je vidět, dozrály již před vypuknutím první světové války. Řád Fritsche a Pohla byl budován podle zednářského vzoru a měl lóže ve všech německých městech. Podle mnoha autorů to byl „vnitřní kruh“ příštího fašismu s jeho kultem síly a praxí genocidy, svaz kladiva – Hammerbund. Řád zakládal chrámy v blízkosti gótských zřícenin – Werfensteinu na Dunaji, v Marinkampu vedle Ulmu a na Rujaně. V Třetí říši našlo uplatnění nostalgické tíhnutí k ruinám rytířských hradů. Brzy byl díky vedoucímu Hitlerjugend Balduru von Schisachovi utvořen systém „řádových hradů“, v kterých získávali průpravu mladí „nadlidé“. Takové hrady s klausurou byly zřízeny ve Vogelsangu (Porýní), Sonthofenu (Bavorsko) a na Krössinsee (Východní Prusko). Hitler o nich řekl:

„Na mých řádových hradech vyrůstá mládež, která ohromí svět. Potřebuji mládež dychtící po násilí, vládě, která se ničeho nebojí, je ohromná. Nepotřebuji intelekt. Vědomosti by mou mládež zahubily.“.

Což se mu také vyplnilo.

Germánský řád jen vzkřísil Wotanův kult, který se převrátil v jakési stranické náboženství. A přešel jako systematická součást do nacionálně socialistického hnutí. Tak se stal okultismus součástí politické propagandy. Svědčí o tom dokumenty řádu, uložené v Německém generálním archivu v Koblenci.

Následujte Hitlera, bude tančit..

J. Bergier a L. Pauwels v „Jitru kouzelníků“ píší: „Ovzduší hrůzy nacismu, které nemohl nikdo předvídat, ohlašovaly již strašidelné příběhy německého spisovatele Hanse Heinze Ewerse Mandragora a V hrůze. Ewers se stal oficiálním básníkem režimu a napsal Horst Wessel Lied. Není nemožné, že některé romány, básně, obrazy, sochy opomíjené i speciální kritikou, nám podávají obraz zítřejšího světa.“

Ale vraťme se k Hitlerovi. Několikrát byla vyslovena domněnka, že pod nacionálním socialismem muselo být skryto nějaké společenství zasvěcenců. Vše tomu nasvědčuje.

Muž, který si nechal říkat Dietrich Eckardt, byl básník, dramaturg, žurnalista a bohém. Patřil mezi zakladatele společnosti Thule, o které bude ještě řeč. V roce 1920 se Dietrich Eckardt a jiný člen společnosti Thule architekt  Alfred Rosenberg, seznámili s Hitlerem. Dali si s ním první schůzku ve Wagnerově domě v Bayrenthu. Tři roky se neustále pohybovali kolem malého kaprála, řídili jeho myšlenky a činy. Eckardt  učil tohoto nevýrazného muže psát a mluvit. Jeho výuka se ubírala dvěma směry. Ve směru „tajné“ nauky a ve směru nauky o propagandě. Když Dietrich Eckardt roku 1923 umíral v Mnichově s plícemi prožranými yperitem, řekl: „Následujte Hitlera, bude tančit, ale hudbu jsem napsal já. Dal jsem mu prostředky, jak vstoupit ve spojení s Nimi... Nelitujte mne, ukáže se, že jsem zapůsobil na dějiny více než kterýkoliv Němec...“

Dlužno ještě dodat, že Dietrich Eckardt se před svou smrtí, v červenci 1923, stal jedním ze sedmi zakládajících členů nacionálně socialistické strany. Sedmička je posvátné číslo...

Společnost Vrilu

Ještě před nástupem fašismu působila v Berlíně malá duchovní společnost – Společnost Vrilu aneb Světelná lóže. Byla založena podle románu anglického spisovatele Bulweea Lyttona „Plémě, které nás vystřídá“.  Autor v této knize popisuje lidi, kteří se zatím skrývají v jeskyních ve středu  Země. Jsou však psychicky vyvinutější než my. Záhy ze svého úkrytu vyjdou, aby nám vládli. A co je to Vril?

Vril je obrovská energie, z níž v obyčejném životě užíváme jen nepatrnou část, je to nerv naší možné božskosti. Kdo se stane pánem Vrilu, stane se pánem sebe sama, druhých i světa. Je to jediné přání, které má oprávnění, k němu musí mířit všechno naše úsilí. Všechno ostatní patří oficiální psychologii, morálkám, náboženství, větru. Svět se změní. Páni vystoupí z podzemí. Jestliže jsme s nimi neuzavřeli spojenectví, jestliže my také nejsme pány, octneme se mezi otroky, na hnojišti, jež bude sloužit k rozkvětu nových měst.“

O všech těchto problémech se diskutovalo již v prvních nacistických kroužcích v Mnichově. Mnozí lidé, kteří se mohli chlubit nanejvýš průměrností, sotva navlékli uniformu, uvěřili, že jsou plavovlasé bestie, nadlidé. A nedočkavě čekali na příležitost, kdy budou moci vládnout nejen nad lidmi, ale i nad časem a prostorem. Právě k tomu se hodil mystický Vril. K této lóži patřil Karl Haushoffer. Mág zla, druhý muž, který formoval Hitlera.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

1. KAPUCÍNSKÉ KATAKOMBY V PALERMU A JEJICH MUMIE

2. JEDEN Z NEJVÝZNAMNĚJŠÍCH ARCHEOLOGICKÝCH OBJEVŮ - Objevení hrobky Xin Zhui

3. BÍLÁ PANÍ NA HOFBURGU

4. KOŘENY HITLEROVA ANTISEMITISMU A MYSTICISMU

12. KDO JSOU A CO CHTĚJÍ ROSEKRUCIÁNI