Copyright © Barbara Taylor Bradford, 2014

Translation © Jana Vlčková, 2015

Copyright © ALPRESS, s. r. o.

Všechna práva vyhrazena.

Žádnou část knihy není dovoleno užít

nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez písemného

souhlasu držitele práv, s výjimkou krátkých citací

nebo odkazů, které tvoří součást kritického hodnocení.

Z anglického originálu CAVENDOL HALL

vydaného nakladatelstvím HarperCollins Publishers Ltd.

přeložila Jana Vlčková

Redakční úprava Drahomira Smutná

Grafická úprava obálky Tomáš Řízek

Vydalo nakladatelství Alpress, s. r. o., Frýdek-Místek,

v edici Klokan, 2015

shop@alpress.cz

Vydání první

ISBN 978-80-7466-899-9 (ePub)

ISBN 978-80-7466-900-2 (mobi)

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2015

OBSAH

ČÁST PRVNÍ KRÁSNÉ DÍVKY Z CAVENDONU

JEDNA

DVĚ

TŘI

ČTYŘI

PĚT

ŠEST

SEDM

OSM

DEVĚT

DESET

JEDENÁCT

DVANÁCT

TŘINÁCT

ČTRNÁCT

ČÁST DRUHÁ POSLEDNÍ LÉTO

PATNÁCT

ŠESTNÁCT

SEDMNÁCT

OSMNÁCT

DEVATENÁCT

DVACET

DVACET JEDNA

DVACET DVA

DVACET TŘI

DVACET ČTYŘI

DVACET PĚT

DVACET ŠEST

DVACET SEDM

DVACET OSM

DVACET DEVĚT

TŘICET

TŘICET JEDNA

TŘICET DVA

TŘICET TŘI

TŘICET ČTYŘI

TŘICET PĚT

TŘICET ŠEST

TŘICET SEDM

TŘICET OSM

TŘICET DEVĚT

ČTYŘICET

ČTYŘICET JEDNA

ČÁST TŘETÍ LEDOVÉ KVĚTY NA SKLE

ČTYŘICET DVA

ČTYŘICET TŘI

ČTYŘICET ČTYŘI

ČTYŘICET PĚT

ČTYŘICET ŠEST

ČTYŘICET SEDM

ČTYŘICET OSM

ČTYŘICET DEVĚT

PADESÁT

ČÁST ČTVRTÁ ŘEKA KRVE

PADESÁT JEDNA

PADESÁT DVA

PADESÁT TŘI

PADESÁT ČTYŘI

PADESÁT PĚT

PADESÁT ŠEST

ČÁST PÁTÁ VĚC VOLBY

PADESÁT SEDM

PADESÁT OSM

PADESÁT DEVĚT

POSTAVY

NAD SCHODIŠTĚM

INGHAMOVI V ROCE 1913

Charles Ingham, VI. hrabě z Mowbraye, 44 let. Majitel a správce panství Cavendon. Mluví se o něm jako o lordu Mowbrayovi.

Felicity Inghamová, jeho žena, hraběnka z Mowbraye, 43 let. Po zesnulém otci, průmyslníkovi, zdědila vlastní majetek. Hovoří se o ní jako o lady Mowbrayové.

JEJICH DĚTI

Guy Ingham, dědic hrabství, 22 let. Studuje na univerzitě v Oxfordu. Náleží mu titul ctihodný pan Guy Ingham.

Miles Ingham, druhý syn, 14 let. Navštěvuje internátní střední školu v Etonu. I jemu patří titul ctihodný pán.

Lady Diedre Inghamová, nejstarší dcera, 20 let. Žije doma.

Lady Daphne Inghamová, druhá dcera, 17 let. Žije doma.

Lady DeLacy Inghamová, třetí dcera, 12 let. Žije doma.

Lady Dulcie Inghamová, čtvrtá dcera, 5 let. Benjamínek rodiny v péči chůvy.

O téhle čtveřici dívek personál láskyplně mluví jako o „čtyřech Déčkách“.

OSTATNÍ PŘÍBUZNÍ

Lady Lavinia Ingham Lawsonová, provdaná sestra hraběte, 40 let. Kdykoliv zavítá do Yorkshiru, ubytuje se v rezidenci Skelldale House, ale většinu času tráví v Londýně. Jejím manželem je John Edward Lawson, obchodní magnát, řečený Jack.

Lady Vanessa Inghamová, Charlesova neprovdaná sestra, 34 let. V Cavendonu má vlastní soukromé apartmá, kde příležitostně hostuje. Většinou pobývá v Londýně.

Lady Gwendolyn Ingham Baildonová, ovdovělá teta hraběte, 72 let. Žije v rezidenci Little Skell Manor. Byla ženou zesnulého Paula Baildona.

Ctihodný Hugo Ingham Stanton, bratranec hraběte, 32 let. Je synovcem lady Gwendolyn, která byla sestrou jeho zesnulé matky, lady Evelyne Ingham Stantonové. Dlouho žil v zahraničí. Jeho otcem je dnes již zesnulý Ian Stanton, chovatel a majitel dostihových koní.

V MEZIPATŘE

DRUHÁ RODINA: SWANNOVI

Swannovi slouží Inghamovým více než dvě stě let. Není proto divu, že jsou jejich životy v mnoha směrech propojené. Swannovi po generace žijí ve vesnici Little Skell poblíž panského sídla. Jsou Inghamovým stejně oddaní, jako bývali jejich předci, a každého člena rodiny by bránili do posledního dechu. Inghamovi jim bezvýhradně věří, což platí i naopak.

SWANNOVI V ROCE 1913

Walter Swann, komorník hraběte, 35 let. Hlava Swannovy rodiny.

Alice Swannová, jeho žena, 32 let. Šikovná švadlena, která má na starosti hraběnčin šatník i odívání jejích dcer.

Harry, syn, 15 let. V Cavendon Hall se učí zahradníkem.

Cecily, dcera, 12 let. Smí se v Cavendon Hall vzdělávat pod dohledem domácího učitele spolu s DeLacy.

OSTATNÍ PŘÍBUZNÍ

Percy, Walterův mladší bratr, 32 let. V Cavendonu pracuje jako vrchní hajný.

Edna, Percyho manželka, 33 let. Příležitostně v Cavendonu vypomáhá.

Joe, jejich syn, 17 let. Učí se u svého otce.

Bill, Walterův bratranec, 28 let. Vrchní zahradník, svobodný.

Ted, Walterův bratranec, 38 let. Truhlář a údržbář, vdovec.

Paul, Tedův syn, 14 let. Učí se u svého otce.

Erik, Tedův bratr a Walterův bratranec, 33 let. Správce londýnského domu lorda Mowbraye. Svobodný.

Laura, Tedova sestra a Walterova sestřenice, 26 let. Hospodyně v londýnském domě lorda Mowbraye. Svobodná.

Charlotte, teta Waltera a Percyho, 45 let. V Cavendonu už nepracuje. Hlava Swannovy rodiny. Všichni ji chovají ve velké úctě, včetně Inghamových. Charlotte bývala sekretářkou a osobní asistentkou nyní již zesnulého Davida Inghama, V. hraběte. Hodně se spekulovalo o pravé povaze jejich vztahu.

Dorothy Swannová Pinkertonová, sestřenice Charlotte. Žije v Londýně a je provdaná za Howarda Pinkertona, detektiva Scotland Yardu.

POD SCHODY

Henry Hanson, majordomus

paní Agnes Thwaitesová, hospodyně

paní Nell Jacksonová, kuchařka

slečna Olive Wilsonová, hraběnčina komorná

Malcolm Smith, vrchní komoří

Gordon Lane, druhý komoří

slečna Elsie Rolandová, vrchní komorná

slečna Mary Inceová, druhá komorná

slečna Peggy Swiftová, třetí komorná

slečna Polly Wranová, pomocná kuchařka

Stanley Gregg, řidič

OSTATNÍ ZAMĚSTNANCI

slečna Maureen Carltonová, chůva

slečna Audrey Payneová, guvernantka. Přes léto, kdy děti nechodí do školy, v Cavendonu nepobývá.

ZAMĚSTNANCI PRACUJÍCÍ MIMO DŮM

Rozlehlé panství se stalo pro mnoho lidí zdrojem obživy. Takový je ostatně jeho smysl, není jen domovem jedné rodiny. Obyvatelům okolních vesnic nabízí zaměstnání a sedlákům půdu, kterou si mohou pronajmout. Little Skell, Mowbray a High Clough vznikly právě proto, aby měli poddaní kde bydlet. Kromě obytných domů v nich hrabata nechala postavit kostely a školy, později vznikly poštovní úřady a obchůdky.

Uplatnění zde našla spousta profesí. Například hajný a pět jemu podřízených myslivců, ke kterým se v době lovu bělokurů připojuje řada honců. Dále jsou tu lesníci a dřevorubci. O zahrady se stará vrchní zahradník a pět jeho pomocníků.

Bělokurové se začínají střílet 12. srpna. Tento den rovněž proslul jako „Význačná dvanáctka“. Lovecká sezona končí v prosinci. Koroptve se střílejí od září, stejně jako divoké ptactvo a kachny. Bažanti se loví od prvního listopadu do konce prosince. Honů se účastní většinou aristokraté.

Věnováno Bobovi.

Z celého srdce – jako vždycky.

ČÁST PRVNÍ

KRÁSNÉ DÍVKY Z CAVENDONU

KVĚTEN 1913

Je krásná, proto musí být vábena,

je žena, proto musí být skolena.

William Shakespeare

Ctěte ženy, neboť vplétají nebeské růže do pozemského života.

Johann von Schiller

Muž je lovec, žena je zvěř.

Alfred Tannyson

JEDNA

Cecily Swannová přetékala vzrušením. Matka ji pověřila mimořádným úkolem a ona se nemohla dočkat, až se do něj pustí. Pospíchala po prašné pěšině vedoucí do Cavendon Hall a nápady se v její bystré mladé hlavě jenom rojily. Má prohlédnout plesové šaty, jestli nemají nějakou vadu na kráse. Matka jí vysvětlila, že je to velmi důležité a Cecily je jediná, na koho se může spolehnout.

Alice často s hrdostí v hlase prohlašovala, že na její dceru je spoleh. Byla si dobře vědoma jejích předností.

Ačkoliv je Cecily pouhých dvanáct, v některých ohledech se zdá mnohem starší. Je mimořádně zodpovědná a schopná. Lidé se shodují v názoru, že je na svůj věk nesmírně vyspělá.

Cecily odtrhla oči od cesty a podívala se na svah před sebou. Nahoře na kopci se tyčí Cavendon, jedna z nejmajestátnějších rezidencí v Anglii. Hotový stavitelský skvost.

Poté co Humphrey Ingham, první hrabě z Mowbraye, skoupil tisíce akrů pozemků v oblasti Yorkshire Dales, pověřil dva talentované architekty, Johna Carra z Yorku a slavného Roberta Adama, aby pro něho vytvořili návrh velkolepého sídla.

Stavba byla dokončena v roce 1761. Nádherné okrasné zahrady vyrostly podle návrhu známého anglického zahradního architekta Lancelota „Capability“ Browna a do dnešního dne zůstaly v původní podobě. Poblíž domu vzniklo jezero a vzadu za rezidencí vodní zahrada, kde byly kolem umělých nádrží vysázeny vlhkomilné rostliny.

Cecily rezidenci navštěvovala od dětství a byla pro ni tím nejkrásnějším místem na světě. Stejně jako její otec Walter Swann a před ním jeho prastrýc Henry, znala každou píď tohohle panství.

Swannovi z vesnice Little Skell pracují pro hrabata z Mowbraye po více než dvě stě let. Za tu dobu se v obou rodinách vystřídalo několik generací. Vzájemné vztahy se natolik propletly a utužily, že se Swannovi nyní těší mnohým privilegiím, o kterých se ostatním panským sluhům ani nesní. Platí za ně neochvějnou loajalitou a věrností. Walter se často nechal slyšet, že by za hraběte položil život, a myslel to doopravdy.

Zničehonic se před ní objevila postava a Cecily se lekla. Pak se zarazila a kvapem se probrala se zamyšlení. Stála před ní mladá cikánka jménem Genevra, která se v těchto místech často potuluje.

Stála uprostřed pěšiny s rukama v bok a spokojeně se křenila. Tmavé oči se jí blýskaly.

„Tohle mi nedělej!“ naježila se Cecily a chystala se dívku obejít. „Vyděsilas mě k smrti. Kde se tu vůbec bereš, Genevro?“

„Tamhle odtud,“ mávla cikánka ledabyle rukou k dlouhé louce. „Viděla jsem tě přicházet, Cecilko. Byla jsem tam za tou zídkou.“

„Už musím běžet. Nechci přijít pozdě,“ odpověděla mrazivě Cecily. Chtěla dívku obejít, ale ta jí schválně stála v cestě.

„Bodejť. Jseš s tím domem svázaná. Ukaž ruku! Povím ti, co tě čeká.“

„Marná snaha,“ vzdychla otráveně Cecily. „Nemám u sebe ani halíř, takže na mně nic nevyděláš.“

„Nechci tvoje peníze. A ani nepotřebuju vidět tvou dlaň. Vím o tobě všechno.“

Cecily se zamračila. „Nerozumím…“ Rozpačitě se odmlčela a přemáhala vzrůstající netrpělivost. Nechtěla s cikánkou dál ztrácet čas.

Genevra mlčela a zvědavě si Cecily prohlížela. Potom se otočila a zahleděla se na Cavendon. Početná okna se třpytila a zdi ze světlého kamene z téhle dálky vypadaly v průzračném severním světle jasného květnového rána jako vyleštěný mramor. Zdálo se, že celý dům září.

Romka věděla, že je to jen iluze vytvořená slunečním světlem. Přesto jako by Cavendon obklopovala zvláštní aura. Vždycky si toho byla vědoma. Na okamžik se ani nepohnula, ztracená v myšlenkách. Dostala do vínku neobvyklý dar – viděla do budoucnosti. Ne, tohle vědět nechtěla. Nechtěla se tím trápit. Proto zavřela oči, aby se nevítané vizi ubránila.

Nakonec se obrátila zpátky k Cecily a zamrkala. Dívala se na dvanáctiletou dívenku déle, než bylo nutné, mhouřila oči a tvářila se vážně.

Cecily to popudilo. „Proč na mě tak zíráš? Co se děje?“

„Nic,“ broukla cikánka. „Nic zlého, Cecilko.“ Genevra se sklonila, zvedla dlouhý klacek a začala jím kreslit v blátě. Načmárala čtverec a nad ním něco, co vypadalo jako obrys ptáka. Pak se významně podívala na Cecily.

„Co to znamená?“ vyzvídala dívenka.

„Nic.“ Genevra zahodila klacík a tmavé oči jí na okamžik posmutněly. Vzápětí se jako mávnutím kouzelného proutku rozzářila a tajemný zármutek byl rázem pryč. Dala se do smíchu a tanečním krokem zamířila k zídce ze suchého zdiva.

Opřela se o ni oběma rukama, odrazila se a elegantně ji přeskočila.

Na tmavé kudrny si uvázala červený šátek a rozběhla se po louce k nedalekému hájku. Její smích se nad tichými poli vznášel dlouho poté, co zmizela.

Cecily zavrtěla hlavou a kousla se do rtu. Cikánčino podivné chování nechápala. Podrážkami bot rychle smazala podivný obrázek a vykročila do svahu.

Genevra byla vždycky zvláštní, říkala si v duchu. Věděla, že žije spolu se svou rodinou v jednom ze dvou pomalovaných vozů, které stojí u lesa na opačné straně louky. Tihle lidé nekočují.

Táboří na pozemku hraběte Mowbraye. Dostali od něho svolení tu za teplého počasí zůstat. Na zimu se vždycky odstěhují a nikdo neví kam.

Do Cavendonu se vracejí už dlouho. Vyprávěl jí o tom Miles, druhý syn pana hraběte. Svěřil se jí s tím, že nechápe, proč je jeho otec k cikánům tak vstřícný. Milesovi je čtrnáct. On a jeho sestra DeLacy jsou její nejlepší kamarádi.

* * *

Polní cesta vede z vesnice Little Skell přímo na zadní nádvoří Cavendonu. Když po něm Cecily přebíhala, hodiny na věžičce nad stájemi začaly odbíjet celou. Je přesně deset, takže nic nezmeškala.

Za dveřmi zůstala stát, aby se vydýchala. Chodbou se nesl kuchařčin veselý hlas: „Přestaň na mě civět jako tele na nový vrata, Polly,“ kárala svou pomocnici, „a pro boha živýho, dřív než našroubuješ víko na sklenici s moukou, strč do ní kovovou lžíci. Jinak se do ní dají pilousi!“

„Ano,“ zamumlala Polly.

Cecily se potutelně usmála. Věděla své. Tatínek říká, že pes, který štěká, nekouše, a pro naši kuchařku to platí dvojnásob. Je to dobrá duše s mateřským srdcem.

Stiskla kliku a vešla do kuchyně. Přivítalo ji teplo, obláčky páry a ty nejbáječnější vůně, jaké si umíte představit. Oběd se už vařil.

Kuchařka zaslechla vrznutí, otočila se a přivítala dívku širokánským úsměvem. „Vítej, zlato,“ rozzářila se. Všichni věděli, že Cecily je její miláček, a ona sama se tím nijak netajila.

„Dobré ráno, paní Jacksonová,“ odpověděla dívenka a podívala se na kuchtičku. „Ahoj, Polly.“

Polly kývla na pozdrav a nenápadně se vzdálila. Kdykoliv na ni Cecily promluvila, upadala do rozpaků.

„Posílá mě máma,“ vysvětlovala Cecily. „Mám pomoct se šaty pro lady Daphne.“

„Jo, jo, vím o tom. Tak běž, zlato, nezdržuj se. Lady DeLacy už na tebe čeká nahoře. Prej ti bude k ruce.“ Kuchařka se pobaveně zahihňala a spiklenecky na dívku mrkla.

Cecily se rozesmála. „Mamka přijde kolem jedenácté.“

Kuchařka přikývla. „Obě se s námi naobědváte. I tvůj táta. Chystám specialitu.“

„To bude prima, paní Jacksonová.“ Cecily proběhla kuchyní a zamířila k zadnímu schodišti, které vedlo do patra.

Nell Jacksonová ji vyprovázela pohledem a nepatrně přitom mhouřila oči. Měla Cecily ráda. Najednou si uměla představit, jak bude vypadat, až vyroste. V nevinné dětské tvářičce se ukrývá opravdová krása. Ta holka je Swannová každým coulem. Není pochyb o tom, ze kterého je hnízda. Vysoké lícní kosti, smetanová pleť a oči barvy levandule – přesně tak se pozná člen rodiny Swannových. Nemluvě o bohaté záplavě kaštanových vlasů, které metají načervenalé odlesky. Až vyroste, bude vypadat, jako by Charlotte z oka vypadla, pomyslela si kuchařka a povzdechla si. Charlotte… Škoda jejího promarněného života. Mohla to dotáhnout daleko… Doufám, že tahle holka bude rozumnější a nezůstane tu jako její teta, přemítala. Otočila se a zamíchala obsah jednoho z hrnců. Uteč, Cecily, uteč! Upaluj odtud jako o život a neohlížej se zpátky! Zachraň se!

DVĚ

Knihovna v Cavendonu měla své nepopiratelné kouzlo. Dvě ze stěn zakrývaly vysoké mahagonové police, dosahující k pozlacenému kazetovému stropu s výjevy fauny i flóry vyvedenými v živých barvách. Řada vysokých oken směřovala k terase, která se táhla po celé délce domu a z každé strany ji uzavíraly francouzské dveře.

Přestože panoval slunečný květnový den, v krbu hořel oheň. Topilo se tu po celý rok. Charles Ingham, VI. hrabě z Mowbraye, pouze pokračoval ve zvyku nastoleném svým otcem a dědečkem. Oba trvali na tom, že v knihovně musí být zatopeno bez ohledu na počasí. Charles chápal proč. I v teplých letních měsících bývá tahle místnost nejstudenější v celém Cavendonu, což je zvláštnost, kterou nedokáže nikdo vysvětlit.

Dnes ráno, sotva vešel dovnitř, zamířil přímo ke krbu. Všiml si, že obraz dostihového koně od George Stubbse visí mírně nakřivo, a narovnal jej. Potom vzal pohrabáč a uspořádal hořící polena. Ta zapraskala a do vzduchu se vznesl roj jisker.

Charles vrátil pohrabáč do stojanu a zůstal zamyšleně stát před krbem. Rukou se opíral o římsu. Jeho manželka Felicity právě odjela do Harrogate navštívit svou sestru a on si už po několikáté položil otázku, proč netrval na tom, že ji doprovodí. Protože tě s sebou nechtěla, připomínal mu vnitřní hlásek. Smiř se s tím.

Vzala s sebou Diedre, svou nejstarší dceru. „Anna bude mít větší klid, Charlesi. Kdybys jel se mnou, považovala by za svoji povinnost tě bavit a to by ji vyčerpávalo,“ vysvětlila mu Felicity při snídani.

Vyhověl jejímu přání, ostatně tak jako v poslední době pokaždé. Protože důvody jeho ženy vždycky dávají smysl. Povzdechl si a v myšlenkách se zaměřil na švagrovou. Byla vážně nemocná a všichni o ni měli strach. Zřejmě se chce dnes se sestrou podělit o dobré zprávy, proto ji pozvala na oběd.

Otočil se a po perském koberci přešel ke starožitnému georgiánskému psacímu stolu pro dva a usadil se za ním.

Neustále myslel na Annu a její nemoc a pak si připomněl, jak je Diedre praktická. Za všech okolností stojí pevně nohama na zemi. To ho uklidňovalo. Vtom ho napadlo, že dvacetiletá Diedre je nejspíš nejrozumnější ze všech jeho dětí. Guy, jeho dědic, je ve svých dvaadvaceti celkem spolehlivý mladý muž. Bohužel někdy podlehne vrozené divokosti a jedná zbrkle, což otce znepokojovalo.

Mozkem téhle rodiny je samozřejmě Miles, jenž ve svých čtrnácti projevuje intelektuální a umělecké sklony. O toho strach mít nemusí. Je to aristokrat každým coulem.

A pak tu jsou jeho další tři dcery. Daphne je z nich nejkrásnější. Typická anglická růže, která láme mužská srdce pouhým pohledem. Má s ní velké plány. Domluví jí velkolepý sňatek. Provdá ji za syna nějakého vévody. Přinejmenším.

Její dvanáctiletá sestra DeLacy vyniká smyslem pro humor. A je to pěkná rošťanda. Ano, ještě musí dospět. Charles se mimoděk pousmál. DeLacy ho dovede pobavit a rozesmát. Zato nejmladší dítě, pětiletá Dulcie, je prostě roztomilá. K jeho nezměrnému údivu se z ní navzdory věku vyklubala silná osobnost s vlastními názory.

Vlastně mám štěstí, pomyslel si a natáhl se po ranní poště. Narodilo se nám šest dětí a každé je svým způsobem mimořádné. Dostalo se mi požehnání, připomínal si. Potkal jsem laskavou ženu a společně jsme založili báječnou rodinu. Jsem ten nejšťastnější chlap na světě.

Vtom přitáhla jeho pozornost jedna z obálek. Byla odeslána z Curychu ve Švýcarsku. Zvláštní. Rozřízl ji stříbrným nožíkem a vytáhl z ní složený dopis.

Podíval se na podpis a zatrnulo mu. Píše mu bratranec Hugo Ingham Stanton. Neslyšel o něm od doby, kdy se jako šestnáctiletý odstěhoval z Cavendonu, ale od Hugova otce věděl, že se bratranec ve světě neztratil. Často ho napadalo, jak se Hugovi asi daří. Teď to bezpochyby zjistí.

V Curychu, 26. dubna 1913

Milý Charlesi,

určitě Tě překvapí, že po všech těch letech ode mě dostáváš tento dopis. Jenže… Opustil jsem Cavendon za těch nejpodivnějších okolností a po tak strašné hádce s matkou, že jsem usoudil, že bude nejlepší na čas přerušit s rodinou veškeré styky. Proto jsem se tak dlouho neozval.

Otec mi až do své smrti každý rok psal na moje narozeniny. Jinak se nikdo neobtěžoval poslat mi do New Yorku pár řádků, a proto jsem neměl tu odvahu položit pero na papír. Roky plynuly, aniž bychom o sobě věděli.

Nebudu Tě unavovat líčením toho, co mě potkalo za posledních šestnáct let. Postačí, když řeknu, že se mi dařilo, a vlastně jsem měl štěstí, že mě otec poslal ke svému příteli Benjaminu Silverovi, který měl v New Yorku realitní kancelář. Byl to dobrý člověk s bystrým mozkem. Naučil mě, jak to chodí na trhu s realitami, a já bych měl dodat, že jsem byl pilný žák.

Získal jsem od něho neocenitelné vědomosti a ke svému velkému překvapení sklidil úspěch. Když mi bylo dvaadvacet, oženil jsem se s Lorettou, dcerou pana Silvera. Prožili jsme spolu devět šťastných let, ale bohužel jsme neměli děti. Loretta se nikdy netěšila pevnému zdraví a před rokem tady v Curychu k mé velké lítosti zemřela. Odešla a já tu zůstal. Nakonec mě přemohla osamělost a já zatoužil vrátit se do rodného kraje. Proto jsem se rozhodl odjet zpátky do Anglie.

Chtěl bych se natrvalo usadit v Yorkshiru. Z toho důvodu bych se u Tebe rád zastavil. Doufám, že jsem v Cavendonu vítán. Chtěl bych s Tebou probrat spoustu věcí. Zejména si potřebuju promluvit o majetku, který v Yorkshiru vlastním.

V červnu se chystám odjet do Londýna, kde se ubytuju v hotelu Claridge’s. Věřím, že tě v červenci budu smět navštívit. Přijedu, kdykoliv se Ti to bude hodit.

Těším se, že se brzy uvidíme.

Spoustu srdečných pozdravů Tobě a Felicity posílá bratranec Hugo.

P. S. Vím, žes nikdy nevěřil, že bych měl cokoliv společného s tragickou smrtí svého bratra, byť si ostatní mysleli opak.

Charles se pohodlně opřel o židli. Položil dopis na stůl a na okamžik zavřel oči. Little Skell Manor, napadlo ho, dům, který patřil Hugově matce a posléze připadl jemu. Bezpochyby se do něj chce nastěhovat, na což má právo.

Tiše zasténal, rozevřel víčka a mimoděk se napřímil. Nemá smysl uhýbat před obavami, které se ho zmocnily. Ten dům je Hugovým majetkem. Potíž je v tom, že v něm přebývá jejich teta, lady Gwendolyn Ingham Baildonová. Je jí dvaasedmdesát, a jestli se ji Hugo pokusí odtamtud vypakovat, určitě se mu vzepře.

Stačilo si představit, jak spolu ti dva bojují, a Charlesovi přeběhl po zádech mráz. Snažil se okamžitě vymyslet, jak z ožehavé situace ven.

Nakonec vstal od stolu a přešel k francouzským dveřím na druhé straně místnosti. Podíval se na terasu. Kéž by tu byla Felicity! Potřeboval si s někým promluvit. Okamžitě.

Pak ji spatřil, jak pospíchá ze schodů a míří k široké pěšině vysypané štěrkem, která vede do Skelldale House. Charlotte Swannová. Jediný člověk, který mu může pomoct.

Bez rozmyšlení vkročil na terasu. „Charlotte!“ zvolal. „Charlotte! Vrať se!“

Okamžitě se otočila, a když ho uviděla, usmála se. „Ahoj!“ Zvedla ruku a zamávala. Ochotně se k němu vrátila. „Co se děje?“ zeptala se. Zůstala před ním stát a pozorně si ho prohlížela. „Vypadáš rozrušeně. Stalo se něco?“

„Nejspíš ano,“ přikývl. „Vyšetříš si pro mě pár minut? Chci ti něco ukázat a probrat s tebou jistou rodinnou záležitost. Tedy pokud máš čas. Jestli se ti to nehodí, pak…“

„Ale Charlie, samozřejmě že mám čas. Chtěla jsem jen ze Skelldale House přinést šaty pro Lavinii. Mám jí je poslat do Londýna.“

„To jsem rád. Řeším totiž nepříjemné dilema, které by mohlo přerůst v kardinální bitvu.“

Koniec ukázky