Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

MgA. Martin Vasquez, Ph.D.

a kolektriv

TRÉNINK MISTRŮ IMPROVIZACE

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5831. publikaci

Autorský kolektiv:

MgA. Martin Vasquez, Ph.D.

Mgr. Kristýna Hypšová

Marie Škvorová

Odpovědná redaktorka Hana Janoušková

Sazba a zlom Antonín Plicka

Návrh a zpracování obálky Daniela Eftimiadisová

Formát ePub Antonín Plicka

Počet stran 184

Vydání 1., 2015

Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o., České Budějovice

© Grada Publishing, a.s., 2015

Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-9777-9 (ePub)

ISBN 978-80-247-9776-2 (pdf)

ISBN 978-80-247-5231-0 (print)

Úvod

Kniha, kterou právě držíte v rukou, je pokračováním knihy Buďte mistry improvizace, která vyšla v roce 2013. Po jejím vydání se na mě často obraceli lidé s dotazem, jestli existuje nějaká zásobárna cvičení a her, které na našich workshopech a seminářích používáme. Musel jsem odpovědět, že zatím ne. Tak vznikla potřeba, na kterou tato sbírka cvičení odpovídá. Sepsal jsem se svými kolegyněmi Kristýnou Hypšovou a Májou Škvorovou ty nejdůležitější a nejpoužívanější cvičení jak v rámci IMPRO INSTITUTU, tak celé řady improvizačních divadel, se kterými se potkáváme.

Přenesli jsme na papír něco, co se přenáší velmi těžko. Improvizační cvičení jsou jako recepty. Na papíře vypadají strašně nudně. A co hůř, nedá se k nim připojit lahodný obrázek jídla. Je to prostě souhrn slov a vět, takže když knihou listujete, nevidíte nic zajímavého. Jakmile se však do improvizačních cvičení se svými hráči, žáky nebo kolegy pustíte, zažijete mnohá dobrodružství. To, co se na papíře zdá být nudné, se během hry stává velkým zážitkem. A co víc, mnohému vás to učí: jak být plně přítomný, pozorný a schopný reagovat.

Tento soubor cvičení může samozřejmě sloužit jako inspirace pro vaše tréninky komunikačních dovedností, teambuildingy nebo arteterapeutické skupiny, je však nutné podotknout, že nejlépe slouží samotnému tréninku improvizace. Co to vlastně trénink improvizace je? Není to náhodou tak, že se s touto schopností buď rodíme, nebo ne, a pak není co trénovat? Odpověď zní ano, s touto schopností se skutečně rodí každý člověk, ale záleží na tom, zda ji rozvine.

Schopnost improvizace je umění reakce na nepřipravenou, nečekanou změnu situace. Je to schopnost překonávat změny v našem původním plánu. Je to umění najít lepší řešení, než o jakém jste původně věděli. Improvizaci můžeme rozdělit na dobrou a špatnou. Ta dobrá přináší lepší výsledky, než jsme schopni naplánovat, protože tak daleko z původního místa nedohlédneme. Ta špatná probíhá tehdy, když nemáme žádný plán ani přípravu a ještě nejsme schopni na změny reagovat tvořivě. Tu si nazvěme jako ledabylost a ignoranci.

Kde se improvizační trénink vzal?

Prvním, kdo začal trénink improvizace aplikovat pro rozvoj osobnosti, byl britský divadelní režisér a průkopník improvizačního divadla Keith Johnstone. Narodil se během druhé světové války v Devonu, v jihozápadním cípu Anglie. Byl člověkem, který nenáviděl vzdělávání v jeho klasické staroanglické podobě. Tvrdil, že tento typ vzdělávání oslabil jeho představivost a udělal z něj rozpačitého a plachého člověka.

Jako dramaturg a režisér u Královského dvorního divadla v Londýně se v padesátých letech rozhodl pomoci hercům být kreativními, inovativními a zapojenými do přípravy inscenace tím, že s nimi trénoval improvizační cvičení zaměřená na koncentraci, pohotovost a spolupráci. Zjistil totiž, že herci zpracovaní školstvím, poučkami a potřebou vypadat intelektuálně na výši nedokážou projevit svůj skutečný talent a potenciál. V této době učinil objev, který potom využil u stovek svých studentů: když vytvoříte klima, ve kterém mohou lidé spontánně projevit svůj tvůrčí potenciál, jsou mnohem více motivovaní a angažovaní.

Improvizační techniky Keitha Johnstonea začaly pronikat do Spojených států a Kanady a postupně se rozšířily po celém světě jak v oblasti divadla, tak i v prostředí škol. Improvizace se začala učit na vysokých školách a univerzitách jako například na UCLA Anderson School of Management, Duke University’s Fuqua School of Business, MIT Sloan School of Management a na Columbia Business School. O něco později se aplikovanou improvizací začali zabývat i velké společnosti, především ty z oblasti technologií.

Aby lidé mohli spontánně přicházet s inovativními řešeními, je třeba pro ně vytvořit odpovídající podmínky. Možná jste někde slyšeli, že firmy, jako jsou Google, Apple nebo Facebook, pro své lidi vytvářejí kreativní prostředí se skluzavkami do jídelny nebo odpočinkovou místností s akvárii. Taková investice u vás nepřichází v úvahu? Nemusí. Stačí otevřený tréninkový prostor, kde je možné zkoušet improvizační cvičení, dělat chyby, užít si hru a poučit se z ní.

Trénink improvizace v týmech pomáhá navodit atmosféru, která podporuje inovaci. Nutí totiž členy týmu přemýšlet v nových směrech a zkoušet si situace, se kterými se za normálních okolností nesetkají. Navíc ve skupinách, které improvizují, panuje více důvěry. Úspěch improvizace závisí na partnery sdíleném souhlasu. V každém okamžiku jsou hráči improvizace závislí na podpoře ostatních. V improvizaci všichni zúčastnění sdílí odpovědnost za úspěch společného díla, každý hráč je důležitý.

V týmu, který se improvizaci věnuje několik týdnů, začíná fungovat klima podporující vzájemnou důvěru, spolupráci, kreativitu a prostor pro inovace. Navíc při tréninku těchto dovedností ve skupině přirozeně probíhá budování týmu a funkčních vztahů uvnitř něj. Díky tomu, že se neustále mění podmínky hry, jsou členové týmu nuceni uvažovat rychleji a soustředit se pouze na jádro problému. Následným rozborem a diskuzí jsou problémy identifikovány a popsány. Účastníci tréninku tak přemýšlí v nových směrech a zkouší v reálném čase reagovat na neobvyklé situace, které v průběhu cvičení nastanou. Důvěra je posilována v celém týmu díky tomu, že průběh i výsledek hry závisí na akcích všech účastníků. Každý proto musí myslet nejen na svou vlastní roli ve hře, ale také na ostatní, kterým může špatným rozhodnutím citelně ztížit reakci.

Jak improvizační trénink vypadá?

Trénink improvizace je činnost veskrze kolektivní. Tedy jinak řečeno, lépe se člověku trénuje v kontaktu s dalšími lidmi než osamělému v prázdném bytě. Ve Škole improvizace, která pravidelně probíhá 1× týdně od října do května, to vypadá tak, že se sejde 12–15 hráčů (říkáme jim hráči, protože si nejčastěji hrají), kteří se po dobu tří hodin věnují improvizačním cvičením a hrám. Improvizační tréninky jsou vedeny zkušeným trenérem, který přináší do improvizačních her nové impulzy.

Během tréninku dodržujeme tři následující pravidla:

1.Když to hráči nejde, když se mu to nedaří, je to vždy chyba trenéra!

2.Když to hráči jde, když se mu to daří, je třeba to zkusit ještě jednou!

3.Když některá cvičení hráči nechtějí dělat, ať je rozhodně nedělají!

Všechna tři pravidla mají svá logická opodstatnění:

První pravidlo snímá z hráčů nutnost být za každou cenu perfektní, bezchybný a úspěšný. Velmi často zařazujeme během cvičení jednoduchou aktivitu, která je ale velmi náročná na pozornost. Příkladem je cvičení č. 43 Impro Headfuck, ve kterém téměř nelze uspět. Během tohoto cvičení si hráči, jakmile jeden z nich udělá chybu, podají ruce a řeknou si navzájem: „Můžeš dělat chyby!“ Pak pokračují v provádění cvičení. Toto zplnomocnění k chybě je nesmírně důležité.

Chyba je nezbytným průvodcem experimentu. A experiment je nezbytný v procesu učení. Alespoň těch dovedností, které k životu opravdu potřebujeme. Jednou z takovýchto dovedností je například lidská řeč. Tu se učí děti ve věku jednoho roku a více třemi metodami: nápodobou, experimentem a zpětnou vazbou. Naučí se mluvit spontánně, intuitivně a neustálým experimentováním s hláskami a slovy. A okolí jim podává zpětnou vazbu. Dobře – špatně. Buď úspěch, nebo selhání.

Tento proces učení je geniální, ale vyžaduje experiment a otevřenost chybě. V průběhu základního vzdělání jsou ale podmínky bohužel nastaveny tak, aby se žáci chybě začali vyhýbat. Aby ji obcházeli. Je to, jako kdybyste stříleli na terč, ale nikdy se nešli podívat, jak to dopadlo, ze strachu, že jste se třeba netrefili. Když se bojíte chyby, přestáváte experimentovat, a tím se učit těm skutečně důležitým věcem. Učení skrze otevřenost k chybě se nazývá „trénování sítí“. Neznáte přesně proces, ale znáte požadovaný stav.

Druhé pravidlo se odkazuje na podstatu improvizace. Improvizace je tvůrčí reakce na změny, jednání bez přípravy a překonávání nedostatku plánu. Jak ale zjistit, jestli to dokážu zvládnout podruhé nebo potřetí? Jak dokázat, že jsem dobrý improvizátor, když se mi to podaří jen jednou? Teprve následující pokusy prověří, že úspěch nebyla náhoda. Proto je nutné se do některých cvičení pouštět znovu a znovu. Pokud vám to jde, nebuďte samolibě spokojení sami se sebou, ale zkuste to ještě jednou. To se personalistickou hantýrkou nazývá „touha neustále na sobě pracovat a učit se novým věcem“.

Třetí pravidlo je formulace naší patnáctileté zkušenosti. Improvizace vyžaduje celého, angažovaného člověka. Pokud se to neděje, nejenže se osobně nic nového neučí, ale bere energii ostatním. A navíc ne všechna cvičení jsou vhodná pro všechny. Ačkoliv je improvizace výrazně kolektivní záležitost, není kolektivistická. Vynucování aktivity a angažovanosti je největší zločin páchaný lidmi na lidech od počátku světa. A my se mu snažíme vyhnout.

Trénink improvizace je učení se humorem, hrou a radostí. Spontánní tvořivost totiž přináší zábavu, autenticitu a napojení. Improvizací zlepšujete u jednotlivých hráčů pozornost, pohotovost, empatii, prostorovou orientaci, vyjadřování, otevřenost vlastním nápadům i přijímání nápadů druhých. Tyto a další věci je možné trénovat pomocí speciálních her a kvízů i o samotě. V týmu a sdíleném prostoru je to ale mnohem účinnější a zábavnější.

Aby improvizace přinášela pozitivní výsledky do běžného života, je třeba se jejímu tréninku věnovat systematicky a dlouhodobě. Nejúčinnější je věnovat se improvizačním cvičením ve skupině, která se pravidelně schází na pracovišti nebo při nějaké zájmové činnosti. Improvizace pomůže rozvinout nápady v každé oblasti lidského působení, posílí sebedůvěru členů týmu a vztahy mezi nimi. Je to relaxace a trénink zároveň.

Tato kniha se zaměřuje na trénink dovedností, které se dají uplatnit v profesním životě. Najdete zde ale i cvičení, která spolehlivě nastartují firemní večírek nebo domácí party, pomůžou vám při seznamování nebo zabaví děti i dospělé, když mají zrovna dlouhou chvíli.

Pro sestavení tréninku je důležité určit si cíle, které budou v souladu s očekáváním účastníků. Pro zábavu a prolomení ledů u neznámých účastníků slouží cvičení z první kapitoly nazvané Warm-up. Následují čtyři další oddíly cvičení improvizace aplikované na pozornost, synergii, kreativitu a komunikaci. V závěru této kapitoly se dozvíte, jak převést zkušenosti a zážitky z improvizačního workshopu do běžné praxe tak, aby účastníci účinně těžili z absolvovaného workshopu co nejdéle.

Co vám improvizační trénink nabízí?

Improvizační trénink a cvičení přináší jak do pracovního, tak osobního života návrat k tak důležité činnosti, jakou je hra. V posledních letech pozorujeme i v oblasti byznysu silný příklon ke hravosti podnikání, je tedy zřejmé, že se hře vrací její vážnost, kterou po staletí měla a kterou technickou revolucí jakoby ztratila. Nejde jen o to, že herní průmysl dosáhl v roce 2013 obratu 2,593 miliardy korun, ale zejména o to, že hra jako taková proniká do života lidí čím dál více jako základní princip.

Hra proto logicky proniká i do rozvoje lidí a celých týmů. Zatímco dříve byla firemní školení spíše „chytrá“, a tedy učila postupy „jak to dělat“, dnes je požadavek šéfů vzdělávání především ten, aby školení skrze zkušenost a vlastní prožitek ukazovala principy, které jejich lidé využijí v rychle se měnících podmínkách. A tady vstupují improvizační cvičení a principy do hry. Co vás tedy improvizační trénink naučí?

•Nezaskočí vás nečekané situace, neboť platí pravidlo, že improvizátor nezmatkuje, ale je připraven.

•Naučíte se všímat si v náročných situacích důležitých detailů, které v konečném důsledku rozhodují o úspěchu, či neúspěchu.

•Posílíte důvěru v sebe sama a ve schopnosti svých partnerů.

•Naučíte se, jak tvořit nestereotypní, originální a překvapivé nápady.

•Posílíte svoji dovednost definovat společný cíl, orientovat se na něj a hledat řešení.

•Naučíte se dobře vyjadřovat své myšlenky.

•Naučíte se pracovat se svou neverbální komunikací.

•Naučíte se aktivně rozlišovat mezi posloucháním a nasloucháním.

•Osvojíte si respektující a rozvíjející přístup v komunikaci s druhou stranou.

•Zvýšíte svůj pracovní výkon – s vynaložením menší energie dokážete snadněji vyjednávat, prodávat, řešit nečekané situace.

Je důležité, aby si každý účastník workshopu odnesl poznání, vhled do funkčních principů a praktické tipy, jak improvizační postupy uplatnit ve své práci. Během reflexe cvičení, činností a her by měly zaznít různé pohledy od různých lidí, nicméně trenér musí být schopen tyto postřehy zobecnit do praktických návodů a tipů. Měla by to být přímočará sdělení, která mají znatelný efekt a přináší pozitivní změnu.

Proto je na trenérovi účastníky povzbuzovat k tomu, aby si takové sdělení sami definovali. Může pro tento účel na konci workshopu rozdat lístečky, které si účastníci nalepí v práci na monitor nebo vystaví na jiné viditelné místo. Měl by nechat účastníky určit, kterou hru nebo cvičení by chtěli znovu použít ve svém běžném prostředí (na poradě, meetingu, společném výjezdním zasedání nebo u ohně s kamarády). Zde nabízíme několik obecných pravidel, kterými je možné přínos improvizačních workshopů zapojit do každodenního života:

•Experimentujte při běžných činnostech.

•Ptejte se: Šlo by to udělat jinak?

•Rozvíjejte nápady ostatních, i když v první chvíli nedávají smysl.

•Vyjádřete otevřenou toleranci k novým chybám.

•Hrajte interní hry: slovní, asociační i soutěžní.

•Překvapujte druhé maličkostmi.

•Dávejte svým kolegům a přátelům ocenění.

Aby lidé mohli přicházet s inovativními řešeními a pružně reagovat na změny trhu, je třeba pro ně vytvořit klima. Nejčastější překážkou pro pružnost myšlení a realizaci změn je totiž mylné přesvědčení, že ve sto procentech případů musíme mít stoprocentní pravdu. Pokud jdeme touto cestou, dostaneme se dříve nebo později do stavu, který se nazývá analytickou paralýzou. Snažíme se nalézt jediné možné, stoprocentně správné řešení a zablokujeme si kapacitu a čas na hledání alternativ, z nichž některá může být mnohem lepší než námi původně hledaná.

Ve skutečnosti musíte mít stoprocentní pravdu jen v deseti procentech případů, ve zbývajících případech se musíte pouze rozhodnout. Rozhodnutím si totiž přichystáte prostor pro reakci a čas k adaptaci na nastalou situaci.

Trénink improvizace je především trénink kondice, podobně jako se trénuje kondice fotbalového hráče nebo jazzového klavíristy. Například fotbalista trénuje jak fyzickou kondici a techniku s míčem, tak spolupráci v poli a strategické myšlení. Podobně existuje v improvizaci několik oblastí, ve kterých je třeba svůj potenciál intenzivně rozvíjet. Pokud máte kondičku, nic vás nezaskočí, ačkoliv v danou chvíli nejste na situaci připraveni nějakým plánem. Máte rychlost, mentální pružnost a hlavně odvahu.

Trénink improvizace je příprava na nečekané změny ve vašich plánech. A protože doba se mění čím dál rychleji, je tato kondice čím dál důležitější pro úspěšný a radostný život.

Struktura cvičebnice

Cvičebnice zahrnuje celkem 120 cvičení rozdělených do pěti sekcí:

I. Warm-up

II. Pozornost a pohotovost

III. Synergie a spolupráce

IV. Kreativita a storytelling

V. Rétorika a humor

Každé cvičení obsahuje důkladný popis zadání, časovou dotaci a optimální počet hráčů. V popisu jsme se snažili být maximálně konkrétní a skutečně popisní. Pro zkušeného lektora a trenéra s dlouholetou praxí třeba až příliš, ale cílem bylo popsat cvičení tak, aby je zvládl zadat i úplný začátečník. Hráče označujeme jako hráče, někdy A, B a další; toho, kdo cvičení zadává, označujeme jako trenéra nebo lektora, ať už je jeho role v týmu jakákoliv. I když si budete chtít některá cvičení zahrát jen jako party hru, budete potřebovat jednoho z vás, kdo pravidla objasní a bude kontrolovat. Hra totiž ze své podstaty vyžaduje vyřčená pravidla a také arbitra, který jejich dodržování kontroluje.

Některá cvičení mají více variant, jež nejčastěji vznikly naším experimentováním s nimi. Jednoduše jsme zkusili zadat pravidla trochu jinak a zjistili, že hra začala být znovu zajímavá, nebo se zvýšil její stupeň obtížnosti. Proto s pravidly směle experimentujte i vy, objevíte zajímavé a netušené souvislosti a oblasti rozvoje lidí, pro které cvičení připravujete. Varianty řadíme podle obtížnosti, začínáme těmi jednoduššími a končíme nejsložitějšími. Pokud se cvičení prolíná různými sekcemi (např. ho lze použít jako rozcvičku, ale těžší varianta je vhodná pro trénink synergie), je tato souvislost zmíněna.

U každého cvičení je zdůrazněn jeho smysl v odstavci „Co sledujeme“. Zde jsme se snažili přinést praktická doporučení jak hru řídit, na co si dát pozor, popřípadě jak a kdy intervenovat. Jde o naše postřehy za léta hraní, nicméně sami objevíte vlastní lepší tipy, neboť her existuje přesně tolik, kolik hráčů je po světě hraje. Každá je ve svém průběhu originální, autentická a neopakovatelná, a proto ji tak rádi hrajeme. Vlastním hraním sami zjistíte, že každé cvičení nabízí mnohem víc, než se nám povedlo vměstnat do této knihy. Když budete hráče při hře dobře sledovat, zjistíte, že pole dovedností, kterým se učí, je tak velké jako vaše schopnost je vidět a pojmenovat.

Další odrážkou je „Zpětná vazba“. Zde míníme především to, jak hráčům poskytovat zpětnou vazbu, aby byl proces učení efektivní. Experiment bez zpětné vazby totiž vyznívá naprázdno. Běžně, pokud například hrajeme společenské hry, zvláště ve veselé náladě na chatě při pití dobrého vína, o zpětnou vazbu nikdo nestojí. Cvičení, která předkládáme, jsou ale postavena přímo k tomu, aby bylo možné zpětnou vazbu poskytovat. Jejich výhodou je, že jsou vždy koncentrována, soustředěna na jednu či dvě dovednosti, které hráči musí hraním osvědčit. Někdy je přímou zpětnou vazbou to, zda se hra daří, či nikoliv, potom i u našich cvičení odrážka „Zpětná vazba“ chybí. Jindy je však třeba lektora, pozorovatele, který je vně hry a pozorně sleduje, jak hra probíhá, aby potom hráčům zpětnou vazbu poskytl. Na co se zaměřit zmiňujeme právě v této odrážce.

Poslední částí popisu cvičení je „Konkrétní příklad užití v praxi“. Zde popisujeme, kde lze cvičení uplatnit, pro jakou příležitost je vhodné, případně pro jaký druh dovednosti ho lze použít. Zkušený lektor ví, že některá cvičení jsou použitelná téměř univerzálně na mnoho dovedností a jemným posunem pravidel docílí zaměření fokusu žádoucím směrem. Některá cvičení lze použít klidně jako „icebreaker“ (rozehřívač ledů), další jako odlehčení pro náročný trénink soft-skills, jiné jako samostatnou aktivitu na poradě či meetingu. Je na posouzení trenéra, které cvičení je vhodné pro danou skupinu. Některá cvičení vyžadují vyzrálejší, disciplinované hráče, jiná je možné zařadit kdekoliv jako ozvláštnění vašeho teambuildingu.

Kniha začíná těmi nejjednoduššími cvičeními a postupně přechází ke složitějším. Jednotlivé kapitoly jsou strukturovány podle stejného kritéria. Od nejjednodušších k nejsložitějším z hlediska provádění hry a nároků na hráče. U některých cvičení bylo velmi těžké rozhodnout, jak po sobě mají následovat, přesto si za tímto rozřazením stojíme. Pokud tedy hledáte cvičení pro váš workshop nebo trénink, můžete jít po kapitolách podle toho, co potřebujete zařadit, a potom podle vzrůstajících čísel vyhledat náročnost, kterou vyžadujete od svých hráčů.

V následujících řádcích ještě podrobněji vysvětlíme, které oblasti rozvoje sledujeme v jednotlivých kapitolách.

I. Warm-up

Bez ohledu na to, čeho chcete se svojí tréninkovou skupinou dosáhnout, je potřeba účastníky tzv. zahřát. Přivést jejich pozornost k přítomnému okamžiku, rozhýbat je tělesně i duševně. V případě, že se hráči neznají, slouží navíc tato důležitá část k navození otevřené a přátelské atmosféry. Pro lektora je to zároveň příležitost, aby nastavil pravidla, která mu usnadní hladký průběh celého workshopu. Prostředí, kde chyba je vítána, pomůže účastníkům cítit se komfortně.

Oddíl Warm-up obsahuje cvičení zaměřená na:

•seznamování;

•poznání křestních jmen účastníků;

•oční kontakt a dotyk;

•poznání zájmů a osobností členů týmu;

•orientaci a pohyb v prostoru;

•zvýšení citlivosti vůči vlastnímu tělu;

•zjištění možností pohybu těla;

•práci s emocemi;

•soustředění a pozornost sám k sobě i k druhým;

•otevření se pro práci s chybami a jejich přijetí.

II. Pozornost a pohotovost

Improvizace je založená na schopnosti rychle a přesně reagovat na partnera nebo jiný podnět. Všechna improvizační cvičení trénují soustředění na přítomný okamžik. Ne nadarmo se o někom, kdo zareaguje pohotově na nečekanou situaci, říká, že je duchapřítomný. Cvičení v této sekci jsou zaměřena na rychlou a vtipnou reakci. Zájemcům o tuto problematiku se jistě vybaví situace, kdy po rozhovoru s vytouženým protějškem vymysleli spoustu duchaplných bonmotů. Bohužel až ve chvíli, kdy byl vyvolený nebo vyvolená dávno z dosahu. Nejlepší příprava na důležitý rozhovor je cvičení pozornosti k tomu, co se skutečně děje, a pohotové reakce na podněty druhé strany.

Oddíl „Pozornost a pohotovost“ obsahuje cvičení zaměřená na:

•zvládání trémy;

•zvýšení odolnosti při stresu;

•různé druhy pozornosti (selektivní pozornost, rozšířená pozornost, rozdělená pozornost);

•koncentraci jako schopnost věnovat svou pozornost intenzivně jedné činnosti;

•plynulé přenášení pozornosti na různé podněty;

•schopnost zvládat únavu plynoucí z intenzivní pozornosti;

•naladění se na ostatní členy týmu;

•asociační cvičení na aktivaci duševních schopností;

•schopnost nalézat adekvátní řešení situací.

III. Synergie a spolupráce

Každé improvizační cvičení je stmelující pro skupinu, která se mu věnuje. Jednotliví účastníci workshopu si ale také mohou posunout hranice vnímání svého osobního prostoru, kam vpouštějí ostatní, naučit se důvěřovat svým partnerům a naladit se s nimi na společnou vlnu. Cvičení na synergii a spolupráci patří k nejsilnějším, jaké můžete na improvizačním workshopu zažít. Je dobré k nim přistupovat po důkladné přípravě a zaměřit s tímto ohledem také úvodní rozcvičku.

Oddíl „Synergie a spolupráce“ obsahuje cvičení zaměřená na:

•společné naladění členů týmu;

•vytvoření bezpečného prostoru;

•nastavení prostředí důvěry;

•nastavení funkčních pravidel ve skupině;

•rovnoměrné budování odpovědnosti za sebe i celek;

•schopnost vnímat s respektem odlišnost mezi jednotlivci;

•budování synergického efektu;

•ověřování efektivní komunikace v týmu;

•schopnost podávat zpětnou vazbu;

•schopnost reflexe průběhu aktivit.

IV. Kreativita a storytelling

Hlavní překážkou kreativity jsou naše vlastní bloky a omezení, kterými si zakazujeme nápady, jež se zdají být bláznivé z hlediska konvenčního přístupu. Myslet jinak je však předpokladem inovací a úspěchu. Cvičení zaměřená na kreativitu v této části knihy se soustředí na odstraňování bloků, které brání proudění nápadů a inovativních řešení. Originalita slouží k rozvoji podniků, organizací a projektů. Každý udržitelný projekt potřebuje lidi, kteří se nebojí nacházet nový pohled na věc. K tomu slouží cvičení zaměřená na asociace a disociace, různé úhly pohledu na stejnou věc, zkoumání prostoru a partnerů všemi jinými smysly než zrakem.

S kreativitou úzce souvisí obor, který je poslední dobou na vzestupu a představuje velmi účinný nástroj marketingu, propagace a podnikání vůbec. Storytelling je umění vyprávět příběh. Dodat silný příběh značce znamená vytvořit kult, jenž se stane součástí společnosti a její kultury. Dobrý příběh zaručí, že nás lidé budou poslouchat a zapamatují si více z našeho sdělení.

Improvizace nabízí celou řadu tzv. vyprávěcích kategorií, které se hojně uplatňují v improvizačním divadle. Napětí, zda se hráči podaří navázat příběh, jenž převzal od někoho jiného, a dovést ho k pointě, je divácky velmi atraktivní. Podobně poutavé je to i v případě aplikace vyprávěcích cvičení při improvizačních workshopech. Účastníci, kteří o sobě na začátku budou tvrdit, že neumějí vyprávět vtipy, budou překvapeni, kam až je fantazie zavede. Tato cvičení mají velkou moc nechat zažít hráče úspěch. Je vhodné je zařadit i jako rozcvičku pro trénink komunikace a rétoriky.

Oddíl „Kreativita a storytelling“ obsahuje cvičení zaměřená na:

•naladění kreativního módu našeho mozku;

•navození efektu „flow“;

•schopnost podívat se na věci nově;

•produkci asociací, nonasociací a disociací;

•práci s metonymií a metaforou;

•techniky využívající principu analogií;

•vyprávění příběhů;

•schopnost formulace myšlenek a vizí v příběhové struktuře;

•schopnost zaujmout posluchače.

V. Rétorika a humor

Umění sdělit podstatu myšlenky, zaujmout publikum a udržet si pozornost je jeden z důvodů, proč firmy a jejich zaměstnanci často vyhledávají kurzy improvizace. Zbavit se strachu z vystupování na veřejnosti i před kolegy v týmu je často hlavní požadavek účastníků workshopů. Je třeba si uvědomit, že toto umění stojí na vrcholu pyramidy, která musí mít vybudovaný pevný základ v podobě dovedností z předchozích kapitol této cvičebnice. Lektoři, kteří dostanou podobné zadání, by měli své klienty připravit na skutečnost, že splnění takového úkolu je otázkou dlouhodobého tréninku a praxe.

Komunikační dovednosti a rétorika v sobě zahrnují umění koncentrace, empatie, pozornosti, pohotovosti, obsáhnutí široké slovní zásoby, a především autenticitu, které lze dosáhnout pouze soustavným tréninkem sebe sama. Improvizace představuje dokonalý nástroj, jak spojit všechny tyto dovednosti. Jejich zúročení před publikem nebo v úspěšné komunikaci je sladkou odměnou, která přichází po důkladném improvizačním tréninku.

Oddíl „Rétorika a humor“ obsahuje cvičení zaměřená na:

•odbourání trémy;

•verbální pohotovost a argumentaci;

•schopnost vyjádřit své myšlenky;

•práci s řečnickými technikami;

•využívání bohatosti jazyka;

•přesvědčivou prezentaci;

•tvorbu humoru v řeči a práci s pointou;

•humor v prezentaci a na konferencích.

I. Warm-up

Rozcvička je nezbytnou součástí každého tréninku. Je důležité, aby se lektor i skupina naladili na sebe navzájem a zjistili vzájemná očekávání. Ta je nutné si sdělit před samotným zahájením tréninku nebo semináře. Předejdeme tak nedorozumění, kdy si účastníci vytvoří očekávání, která nejsou splnitelná. Je dobré tato očekávání napsat na kousek papíru (např. žlutý post-it) a nalepit na viditelné místo. Na konci školení je pak možné provést revizi a zpětnou vazbu. Bez předchozí dohody není možné provádět na závěr efektivní hodnocení.

Předkládáme vám zásobu čtyřiceti cvičení, která je možné použít samostatně nebo jako přípravu intenzivního školení oblastí sociálních dovedností, kterým se věnují další kapitoly této knihy. Bez ohledu na to, jakým směrem chcete zaměřit váš workshop, je nutné účastníky seznámit mezi sebou, s vámi a prostorem a vytvořit přátelskou atmosféru, kde je možné a vítané dělat chyby.

V improvizaci je klíčové soustředit se na přítomný okamžik, proto slouží rozcvička také k izolaci od okolního světa každodenních starostí a dotěrných myšlenek. Už jen navození stavu „užívání si teď a tady“ bude mít na vaše svěřence blahodárný účinek. Cvičení ze sekce „Warm-up“ ale dovedou mnohem víc, připraví vám půdu pro trénink dalších oblastí (viz následující kapitoly II.–V.). Kromě popisu věnujte u každého cvičení pozornost také oddílům „Co sledujeme“ a „Zpětná vazba“. Pomohou vám vysvětlit význam cvičení účastníkům semináře a připravit se na případné komplikace, které mohou nastat. Bod „Konkrétní příklad použití v praxi“ nabízí možnost využít cvičení ze sekce Warm-up pro trénink dalších sociálních dovedností.

1. Jména naopak

Počet hráčů: 5–10

Čas: 2 min

Popis: Vyzveme účastníky, aby se seznámili s určitým počtem lidí, které neznají. U menší skupiny to může být se všemi účastníky najednou. Když seznamovací kolečko skončí, necháme je obejít danou skupinku znovu a představit se jednotlivým lidem jejich jménem.

Co sledujeme: Při představování se často soustředíme více na sebe než na osobu, která se nám představuje. Toto cvičení nám dává příležitost si uvědomit, že velmi často ihned zapomeneme jména lidí, s nimiž jsme se právě seznámili.

Zpětná vazba: Pokud se seznamování výrazně nedaří, můžeme k usnadnění cvičení účastníkům navrhnout, aby si vymysleli nějaké přídavné jméno začínající na stejné písmeno. Například „kritický Karel“. Pokud si většinu jmen nezapamatujeme hned napoprvé, nevadí, využijeme tento úvod jako odrazový můstek pro jiná cvičení se jmény a vzájemné poznávání členů skupiny v dalším průběhu workshopu.

Konkrétní příklad použití v praxi: Využití je poměrně široké. Můžeme jej zařadit pro zahájení workshopu, kde se všichni účastníci neznají. Použít lze také k seznámení účastníků konference, divadelního představení nebo jiné akce, kde očekáváme zapojení publika.

2. Pohyb 7-UP

Počet hráčů: 10–20

Čas: 10 min

Popis: Hráči stojí v kruhu. Zvednou nad hlavu nataženou pravou ruku. Trenér určí rytmus, ve kterém budou hráči rukou hýbat. Pohyb je krátký a rychlý, jako by hráči chtěli ruku vytřepat. Hráči provedou pohyb postupně 7× pravou rukou, 7× levou rukou, 7× pravou a levou nohou.

V dalších opakováních vždy o jeden pohyb uberou a pohnou tak oběma rukama i nohama všichni současně 6–1×. Trenér už v dalších opakováních rytmus neudává.

Co sledujeme: Účelem je sladit se v jednotném rytmu tak, aby celá skupina prováděla pohyb končetinou synchronně v příslušném počtu opakování.

Konkrétní příklad použití v praxi: Toto jednoduché cvičení pomáhá naladit skupinu na stejný rytmus a zvyšuje koncentraci. Je vhodné ho zařadit na začátek workshopu jako úvodní cvičení pro nastartování pozornosti.

3. Heya!

Počet hráčů: 10–20

Čas: 5 min

Popis: Hráči stojí v kruhu. První dává impulz opsáním půlkruhu rukou před tělem v libovolném směru zároveň s pokřikem „Heya!“. Hráč stojící ve směru tohoto pohybu přebírá pohyb i zvuk a celý impulz se přenáší po kruhu ve směru daném na začátku prvním hráčem. Pokud chce někdo změnit směr pohybu impulzu v okamžiku, kdy na něj přijde řada, udělá místo plynulého pohybu s hláškou „Heya!“ odlišný, výrazný pohyb a výkřik: Zvedne jedno koleno a oběma pažemi pokrčenými v loktech s rukama zatnutýma v pěst hmitne za záda. Tento pohyb doprovází výkřik „Hot down!“. Tím obrátí směr pohybu impulzu po kruhu, takže hráč na druhé straně pokračuje pohybem a zvukem „Heya!“.

Co sledujeme: Cvičení má prověřit koncentraci účastníků na společnou práci, rozhýbat je a zbystřit pozornost a pohotovost. Kromě pohybu a zvuku přebírají hráči také emoci, s jakou se k nim impulz dostane. S tím je možné dále experimentovat.

Konkrétní příklad použití v praxi: Cvičení je možné zařadit na úplný začátek workshopu, když se hráči mezi sebou znají a není třeba tolik pilovat jména. Je poměrně rychlé na vysvětlení. Stačí oba dva pohyby účastníkům předvést. Toto cvičení je vhodné zařadit, pokud je na rozcvičku méně času.

4. Jména v rytmu

Počet hráčů: 10–20

Čas: 5–10 min

Popis: Hráči stojí v kruhu a všichni vyklepávají rytmus střídavě na hrudi a stehnech vždy po dvou úderech. Začíná první hráč tím, že v nastaveném rytmu při poklepání na svou hruď (nejlépe oběma rukama) nahlas dvakrát říká svoje jméno. Potom se přesune s bubnováním na stehna a ve stejném rytmu řekne jméno někoho dalšího, který přebírá štafetu. Zvolený hráč obdobným způsobem zopakuje svoje jméno dvakrát v rytmu s údery na hruď a vyvolá dalšího jménem v rytmu poklepu na stehna.

Co sledujeme: V této klasické hře na jména se soustředíme na hlubší podstatu představování. Pro některé hráče může být ze začátku těžké říct svoje jméno nahlas a ještě se přitom plácat na hrudi. Povzbuzujte účastníky, aby své jméno říkali hrdě a se stejným respektem, jako oslovují ostatní. Dodržujte rytmus i při předávání slova dalšímu hráči. Po chvíli zrychlete tempo a vyzvěte hráče, aby své jméno zatančili v kruhu. Vyvolaný hráč si tak užije své taneční sólo v rytmu, který mu udává zbytek skupiny. Po tom, co se vrátí na obvod kruhu, zopakuje svoje jméno a vyvolá dalšího. V kruhu by se měli vystřídat všichni. U této varianty je dobré, aby se lektor hry aktivně účastnil a šel příkladem.

Konkrétní příklad použití v praxi: Zvolte úroveň a délku cvičení podle zaměření účastníků. Varianta s rytmickým tancem je zvláště vhodná pro umělecky zaměřené skupiny, které potřebují rozvíjet všechny složky svého talentu.

5. Přejdi kruh

Počet hráčů: 10–20

Čas: 5–10 min

Popis: Hráči stojí v kruhu, aby na sebe dobře viděli. První hráč si očním kontaktem vybere jiného hráče a vymění si s ním místo. Na začátku provedeme několik opakování a pak cvičení ztížíme. Hráč vybraný očním kontaktem si musí před opuštěním svého místa vybrat třetího hráče a ten zase dalšího, s kým se vymění. V kruhu by se tak měli pohybovat maximálně dva hráči.

Co sledujeme: Důležitý je přesvědčivý oční kontakt a zapojení všech hráčů. Všichni by se měli dívat, jestli se na ně někdo nedívá. Impulz se přenáší podobně jako tlesknutí ve cvičení 55. Tleskání po kruhu. Druhý hráč si musí vybrat třetího dříve, než vyrazí ze své pozice. Na kontaktování má čas, než dorazí první hráč až k němu.

Konkrétní příklad použití v praxi: Lze použít variantu se jmény, když už se hráči mezi sebou znají. Cvičení je dobré na vyladění skupiny a jako další úroveň cvičení 55. Tleskání po kruhu. Navázat můžeme cvičením 40. Jdi, ukaž, řekni, které je o dost těžší.

6. Hlava, ramena, pas, kolena

Počet hráčů: 5–15

Čas: 5–10 min

Popis: Hráči se postaví do kruhu. Trenér cvičení nejprve ukáže. Každá fáze se opakuje dvakrát.

V první fázi trenér pouze počítá do čtyř: 1, 2, 3, 4, a to dvakrát za sebou.

V další fázi počítá 1 (ukáže oběma rukama na hlavu), 2 (nic), 3 (nic), 4 (nic). Opět dvakrát.

Další fáze: 1 (ukáže oběma rukama na hlavu), 2 (ukáže oběma rukama na ramena), 3 (nic), 4 (nic). Opět dvakrát.

Další fáze: 1 (ukáže oběma rukama na hlavu), 2 (ukáže oběma rukama na ramena), 3 (ukáže oběma rukama na pas), 4 (nic). Opět dvakrát.

Další fáze: 1 (ukáže oběma rukama na hlavu), 2 (ukáže oběma rukama na ramena), 3 (ukáže oběma rukama na pas), 4 (ukáže oběma rukama na kolena). Opět dvakrát.

Znovu se vše opakuje od první fáze, kdy se jen počítá. Tempo počítání se s každým kolem zrychluje.

Co sledujeme: Typické rozehřívací cvičení, kdy potřebujeme nastartovat koncentraci a společné naladění hráčů. Jde také o to, ukázat, že chyba je v improvizaci vnímána jako tvůrčí impulz, ne jako selhání. V tomto cvičení je vysoká pravděpodobnost, že se hráči dopustí chyb.

Zpětná vazba: Trenér je ten, kdo drží tempo a zrychluje s každým kolem. Povzbuzuje hráče při selhání, protože cílem je ukázat, že chyba je v tomto případě něco, co přináší radost humor a možnost rozvoje.

Konkrétní příklad použití v praxi: Toto cvičení je skvělé pro počáteční warm-up nebo vytvoření spolupracující hravé atmosféry, která dovolí provádět náročnější cvičení zaměřená na spolupráci a synergii týmu.

7. Mimozemšťan a spol.

Počet hráčů: 10–30

Čas: 5 min

Popis: Tato krátká zahřívací hra se hraje v kruhu. Hráči mají k dispozici tři postavy, ze kterých volí. První, mimozemšťan, dává ruce k hlavě jako malé růžky a vydává vysoký zvuk „mimimi“. Druhou možností je tygr, ten napřahuje pařát do kruhu a řve. Třetí je kráva. Hráč, který si ji vybral, dává své ruce na břicho a hlasitě bučí. Hráči se dívají do kruhu a jeden z nich rychle napočítá do tří. Poté všichni předvádějí to, co si zvolili. Počítání se opakuje, dokud všichni nepředvádějí tu samou postavu.

Varianta: S vypadáváním: Hráči, jejichž postava byla v menšině, vypadávají. Například bude-li osm tygrů, čtyři krávy a dva mimozemšťani, tak mimozemšťani vypadávají.

Co sledujeme: Spíše než o rozvíjení dovedností zde jde o naladění hráčů ke hře.

Konkrétní příklad použití v praxi: Toto cvičení je vhodné pro vytvoření hravé atmosféry v úvodu workshopu. Můžete jej také zařadit v průběhu, když klesá energie.

Konec ukázky

Table of Contents

Úvod

Kde se improvizační trénink vzal?

Jak improvizační trénink vypadá?

Co vám improvizační trénink nabízí?

Struktura cvičebnice

I. Warm-up

II. Pozornost a pohotovost

III. Synergie a spolupráce

IV. Kreativita a storytelling

V. Rétorika a humor

I. Warm-up

1. Jména naopak

2. Pohyb 7-UP

3. Heya!

4. Jména v rytmu

5. Přejdi kruh

6. Hlava, ramena, pas, kolena

7. Mimozemšťan a spol.

8. Kdo je tady vedoucí?

9. Počítání do 20

10. Tropický déšť

11. Slepý v kruhu

12. Kosmonaut

13. Osmičky

14. Za nosem

15. Popcorn

16. Chození pozadu

17. Solitér

18. Nalaďovací

19. Vodiči a loutky

20. Živé kolo

21. Slepci a upír

22. Samuraj

23. Rytíři

24. Schovejte ho!

25. Tučňáci

26. Motivovaná honička

27. Kdo je tady debil?

28. Ty

29. Míček tvé emoce

30. Emoce v kruhu

31. Emoce v prostoru

32. Asociace v kruhu

33. Souboj asociací

34. Disociace ve dvojici

35. Dabing gibberish

36. A dál?

37. Podívej se, co tady pro tebe mám!

38. Rodinný portrét

39. Kláda

40. Jdi, ukaž, řekni

II. Pozornost a pohotovost

III. Synergie a spolupráce

IV. Kreativita a storytelling

V. Rétorika a humor