Carol Dwecková

NASTAVENÍ MYSLI

Nová psychologie úspěchu aneb naučte se využít svůj potenciál

Copyright © 2006, 2016 by Carol S. Dweck, Ph.D. All rights reserved. This translation published by arrangement with Random House, a division of Random House LLC.

Podle anglického originálu Mindset: The New Psychology of Success vydalo v edici Žádná velká věda nakladatelství Jan Melvil Publishing v Brně roku 2017. Žádná část této knihy nesmí být nijak použita či reprodukována bez písemného svolení, s výjimkou případů krátkých citací jako součásti kritických článků a recenzí.

Překlad Jan Melvil, Kateřina Ešnerová

Odpovědná redaktorka Vendula Kůrková

Redakční spolupráce Tomáš Baránek, Gabriela Otteová, Vít Šebor

Sazba a grafická úprava David Dvořák

Jazyková korektura Vilém Kmuníček

Obálka Tomáš Šťovíček

Ekniha Roman Kříž

Vydání druhé, aktualizované

Jan Melvil Publishing, s. r. o.

Melvil.cz | Mít vše hotovo.cz

[Ohodnoťte knihu prosím zde: www.melvil.cz/kniha-nastaveni-mysli]

[Pochvaly pište na libisemi@melvil.cz]

[Errata hlaste na melvil.cz/erratum]

Sdílejte s hashtagem #nastavenimysli

© Jan Melvil Publishing, 2015, 2017

ISBN 978-80-87270-79-0

Obsah

Úvod

1 / NASTAVENÍ MYSLI

Proč jsou lidé různí?

Co to všechno znamená pro vás? Dvojí nastavení mysli

Dvojí nastavení mysli

Takže co je na tom nového?

Pochopení sebe sama: kdo přesně zná své přednosti a svá omezení?

Co se nabízí

2 / PODSTATA NASTAVENÍ MYSLI

Je podstatou úspěchu učení, nebo dokazování vlastní chytrosti?

Nastavení mysli mění význam selhání

Nastavení mysli mění význam úsilí

Otázky a odpovědi

3 / PRAVDA O SCHOPNOSTECH A ÚSPĚCHU

Nastavení mysli a školní výsledky

Jsou umělecké schopnosti nadání?

Nebezpečí chvály a pozitivních nálepek

Negativní nálepky, a jak fungují

4 / SPORT: NASTAVENÍ MYSLI VÍTĚZŮ

Pojem přirozený talent

Charakter

Co je úspěch?

Co je neúspěch?

Převzetí odpovědnosti za úspěch

Co znamená být hvězdou?

Naslouchání nastavení mysli

5 / BYZNYS: NASTAVENÍ MYSLI A SCHOPNOST VÉST

Enron a talentové nastavení mysli

Organizace, které rostou

Studie nastavení mysli a manažerského rozhodování

Schopnost vést a fixní myšlení

Lídři s fixním nastavením mysli v akci

Lídři s růstovým nastavením mysli v akci

Studie skupinových procesů

Skupinové versus společné myšlení

Na pracovní trh vstupuje chválená generace

Je člověk vyjednavačem od narození, nebo se jím stává?

Firemní vzdělávání: je člověk manažerem od narození, nebo se jím stává?

Je člověk lídrem od narození, nebo se jím stává?

6 / VZTAHY: KDYŽ MYŠLENÍ (NE)POTKÁVÁ LÁSKU

Vztahy jsou různé

Nastavení mysli zamilovaných

Čtení myšlenek

Shoda na všem

Všichni jsou nýmandi

Chyby má každý

Je možné toto manželství zachránit?

Partner jako nepřítel

Soutěž: kdo je nejlepší?

Vývoj ve vztazích

Přátelství

Ostych

Tyrani a oběti: pomsta v jiné podobě

7 / RODIČE, UČITELÉ A TRENÉŘI: ODKUD SE BEROU NASTAVENÍ MYSLI?

Rodiče (a učitelé): poselství o úspěchu a neúspěchu

Poselství o procesu a růstu

Ujišťování dětí

Konstruktivní kritika: ještě k poselstvím o neúspěchu

Děti poselství předávají dál

Není disciplína formou učení?

Nastavení mysli může být otázkou života a smrti

Chtít to nejlepší tím nejhorším způsobem

„Máme tě rádi – za našich podmínek“

Ideály

Učitelé (a rodiče): jak být skvělý učitel (nebo rodič)?

Trenéři: vítězství prostřednictvím myšlení

Svatý grál: žádné chyby

Trenér do nepohody

Svatý grál: maximální příprava a maximální úsilí

Rovné zacházení

Příprava hráčů na život

Falešné růstové nastavení mysli

Co růstové nastavení mysli je a co není

Jak dosáhnout (skutečného) růstového nastavení mysli?

Jak předat růstové nastavení mysli ostatním?

Naše dědictví

8 / ZMĚNA NASTAVENÍ MYSLI

Podstata změny

Lekce myšlení

Seminář nastavení mysli

Mozkologie

Ještě něco o změně

Jak se otevřít růstu

Lidé, kteří se změnit nechtějí

Změna nastavení mysli u dítěte

Nastavení mysli a silná vůle

Jak ve změně vytrvat

Cesta ke (skutečnému) růstovému nastavení mysli

Cesta k růstovému nastavení mysli – 1. krok

Cesta k růstovému nastavení mysli – 2. krok

Cesta k růstovému nastavení mysli – 3. krok

Cesta k růstovému nastavení mysli – 4. krok

Učit se a po máhat v učení

Cesta před námi

Poznámky

Doporučené knihy

O autorce

ÚVOD

Jednoho dne za mnou mí studenti přišli s návrhem, abych se konečně zastavila a napsala tuto knihu. Přáli si, aby z mého výzkumu mohli těžit i jiní lidé a zlepšit tak své životy. Vlastně jsem to chtěla udělat už dávno, ovšem až nyní se kniha stala prioritou číslo jedna.

Moje práce se hlásí k tradičnímu psychologickému východisku, které poukazuje na sílu lidského přesvědčení. Ať už si svých přesvědčení jsme, či nejsme vědomi, silně ovlivňují to, co chceme, a zda to nakonec doopravdy získáme. V rámci tohoto východiska lze také ukázat, jak velký dopad může mít změna i těch nejprostších přesvědčení.

V této knize se dozvíte, jak jednoduché přesvědčení o vás samotných (které jsme odhalili během našeho výzkumu) řídí velkou část vašeho života – vlastně prostupuje každou jeho část. Z tohoto „nastavení mysli“ pak vychází velká část toho, co považujete za svou osobnost – a také velká část toho, co vám brání využít vlastní potenciál.

Žádná kniha však doposud toto nastavení mysli nevysvětlila a neukázala, jak je využít. Rázem pochopíte velké osobnosti (vědy a umění, sportu i podnikání) i ty, kteří jimi mohli být. Porozumíte svému partnerovi, svému šéfovi, přátelům a dětem. Poznáte, jak svůj potenciál – a potenciál svých dětí – uvolnit.

Je mi ctí, že se s vámi o své poznatky mohu podělit. Kromě vyprávění o účastnících výzkumu obsahuje každá kapitola příběhy převzaté z titulních stránek novin i z mého vlastního života a zkušeností, takže uvidíte nastavení mysli v praxi. (Ve většině případů jsem jména a osobní údaje změnila z důvodu zachování anonymity, v některých případech jsem příběhy několika lidí zhustila do jednoho, abych věc jasněji vysvětlila. Řadu rozhovorů jsem rekonstruovala zpaměti a přepsala je, jak nejlépe jsem uměla.)

Na konci každé kapitoly a v celé poslední kapitole vám ukážu, jak se ze všech situací poučit – jak rozpoznat nastavení mysli řídící váš život, jak pochopit jeho fungování a jak je změnit.

Malá poznámka k použitému jazyku a gramatice. Umím ji a mám ji ráda, ale v této knize jsem se jí vždy neřídila. Udělala jsem to kvůli neformálnosti a bezprostřednosti a doufám, že mi puntičkáři odpustí.

Ráda bych využila příležitosti a poděkovala všem, kdo můj výzkum a vznik této knihy umožnili. Díky studentům mi vědecká kariéra přináší jen radost. Snad se ode mě něco naučili, stejně jako já jsem se něco dozvěděla od nich. Chtěla bych také poděkovat organizacím podporujícím náš výzkum: William T. Grant Foundation a National Science Foundation, Ministerstvu školství Spojených států, Národnímu institutu duševního zdraví, Národnímu institutu dětského zdraví a lidského rozvoje, nadaci Spencer Foundation a nadaci Raikes Foundation.

Lidé z nakladatelství Random House byli ten nejpodnětnější tým, jaký jsem si mohla přát: Webster Younce, Daniel Menaker, Tom Perry a především Caroline Suttonová a Jennifer Hersheyová, moje redaktorky. Vaše nadšení z knihy a skvělé návrhy pro mě hodně znamenaly. Děkuji svému vynikajícímu agentovi Gilesi Andersonovi a Heidi Grantové za to, že mě s ním spojila.

Děkuji všem, kdo mi poskytli informace a zpětnou vazbu, ale zejména děkuji za obsáhlé a podnětné připomínky Polly Shulmanové, Richardu Dweckovi a Maryann Peshkinové. Na závěr děkuji svému muži Davidovi za lásku a nadšení, jež mému životu dávají další rozměr. Jeho podpora během tohoto projektu byla výjimečná.

Moje práce se zabývá růstem a umožnila mi podpořit můj vlastní růst. Věřím, že stejně poslouží i vám.

1

NASTAVENÍ MYSLI

Když jsem ještě jako mladá vědkyně začínala, stalo se něco, co změnilo můj život. Byla jsem posedlá touhou pochopit, jak se lidé vyrovnávají s neúspěchy, a rozhodla jsem se proto sledovat žáky, jak zápasí s náročnými problémy. Vzala jsem děti vždy po jednom do třídy, snažila se, aby se cítily dobře, a nechala je řešit několik hádanek. První byly poměrně jednoduché, ovšem ty další už byly těžké. Zatímco žáci brblali, potili se a mořili s úkoly, pozorovala jsem jejich strategie a zjišťovala, co si myslí a jak se cítí. Očekávala jsem rozdíly ve způsobech, jak se jednotliví žáci s problémy vypořádají, byla jsem však svědkem něco nečekaného.

Jeden desetiletý chlapec si přitáhl židli, zamnul ruce, mlaskl a vykřikl: „Miluju výzvy!“ Další chlapec potící se nad hádankami se spokojeným výrazem vzhlédl a vážným hlasem pronesl: „Víte, doufal jsem, že to bude poučné!“ Nedařilo se jim, a přesto si nezoufali.

Co se to s nimi stalo? říkala jsem si. Vždycky jsem si myslela, že s neúspěchem se buď vyrovnáte, nebo ne. Nikdy mě nenapadlo, že by někdo mohl neúspěch milovat. Byly to mimozemšťani, nebo tyto děti objevily něco úžasného?

Každý má svůj vzor, někoho, kdo mu v kritickém okamžiku života ukáže cestu. Tyto děti byly mým vzorem. Zjevně věděly něco, co já ne, a byla jsem odhodlaná na to přijít – pochopit nastavení mysli, které dokáže neúspěch proměnit v dar.

Co věděly? Věděly, že lidské vlastnosti, například intelektuální dovednosti, lze rozvíjet díky úsilí. A právě to dělaly – stávaly se chytřejšími. Nejen že je neúspěch neodradil, je ani nenapadlo, že se jim nedaří. Myslely si, že se něco učí.

Já jsem byla naopak přesvědčená, že lidské vlastnosti jsou jednou provždy dané. Člověk je buď chytrý, nebo ne, a neúspěch znamená, že chytrý není – jednoduché. Umíte-li dosahovat úspěchů a vyhýbat se neúspěchům za každou cenu, můžete chytrými zůstat. Úsilí, omyly a vytrvalost do mé představy prostě nezapadaly.

Otázka, zda je možné lidské vlastnosti kultivovat, nebo jsou jednou provždy dané, je stará a názory lidí se různí. Nová otázka je, co pro vás zastávání jednoho či druhého názoru znamená: jaké jsou důsledky víry, že svou inteligenci či osobnost můžete rozvíjet, ve srovnání s důsledky přesvědčení, že jde o dané, hluboce zakořeněné vlastnosti? Podívejme se nejprve na letitou a vášnivou debatu o lidské přirozenosti a pak se vraťme k otázce, co tyto názory znamenají pro vás.

PROČ JSOU LIDÉ RŮZNÍ?

Lidé se od sebe už odedávna lišili způsobem myšlení, jednání a také se každému z nich jinak dařilo. Dalo se čekat, že někdo přijde s otázkou, proč jsou lidé různí – proč jsou někteří chytřejší nebo morálnější – a zda existuje nějaký rys, který je pro tyto vlastnosti trvale předurčuje. Na obou stranách názorové barikády stály řady odborníků. Někteří tvrdili, že tyto vlastnosti mají silný fyzický základ, a proto jsou nevyhnutelné a neměnné. V průběhu věků k domněle rozlišujícím fyzickým rysům patřily výstupky na lebce (podle frenologie) nebo velikost a tvar lebky (podle kraniologie) a dnes se k nim řadí geny.

Jiní poukazovali na velké individuální rozdíly v původu, zkušenostech, vzdělávání nebo způsobech učení. Možná vás překvapí, že velkým zastáncem tohoto pohledu byl Alfred Binet, autor testu IQ. Neměl test IQ vyjadřovat právě danou a neměnnou dětskou inteligenci? Vlastně ne. Francouz Binet působící na počátku dvacátého století v Paříži jej navrhl pro vyhledávání dětí, jimž nesvědčily pařížské veřejné školy, za účelem vytvoření nových vzdělávacích programů, které by tyto děti znovu vrátily do hry. Binet sice nepopíral jednotlivé rozdíly v intelektu dětí, věřil ale, že vzděláváním a praxí lze inteligenci zásadně změnit. Následuje citát z jedné z jeho významných knih, Modern Ideas About Children (Moderní představy o dětech), v níž shrnuje svou práci se stovkami dětí s poruchami učení:

Několik moderních filozofů (…) tvrdí, že inteligence jednotlivce je daná a nelze ji zvýšit. Proti tomuto brutálnímu pesimismu musíme protestovat a reagovat na něj. (…) Praxí, vzděláváním a především metodičností můžeme zlepšit svou pozornost, paměť i úsudek, a stát se tak inteligentnějšími, než jsme byli předtím.

Kdo má pravdu? Dnes se většina odborníků shodne na tom, že nelze odpovědět stylem „buď to, nebo ono“. Nejde o přírodu, nebo výchovu; geny, nebo prostředí. Obojí se již od okamžiku početí navzájem ovlivňuje. Geny a prostředí nejenže během našeho vývoje spolupracují, geny dokonce (podle předního neurologa Gilberta Gottlieba) ke správnému fungování vyžadují informace z daného prostředí.

Vědci zároveň zjišťují, že lidé mají větší kapacitu pro celoživotní učení a rozvoj mozku, než si kdy mysleli. Každý člověk má samozřejmě jedinečnou genetickou výbavu. Zpočátku mohou mít lidé různé povahy a schopnosti, ukazuje se však, že postupně je ovlivňuje zkušenost, vzdělávání a osobní úsilí. Robert Sternberg, současný guru v oblasti inteligence, píše, že hlavním faktorem ovlivňujícím dosažení jisté odbornosti „není nějaká předem daná schopnost, ale cílevědomá aktivita“. Neboli, jak zjistil už jeho předchůdce Binet, nakonec nebývají nejchytřejší ti, kdo byli nejchytřejší na začátku.

CO TO VŠECHNO ZNAMENÁ PRO VÁS? DVOJÍ NASTAVENÍ MYSLI

Jedna věc jsou vědátoři chrlící své názory na vědecké problémy, druhá věc je pochopit, jak se tyto názory týkají vašeho života. Můj výzkum již dvacet let dokazuje, že přesvědčení, které si osvojíte, silně ovlivňuje způsob vašeho života. Může rozhodnout, zda se stanete tím, kým chcete být, a zda dosáhnete toho, na čem vám záleží. Jak se to stane? Jak může mít prosté přesvědčení sílu změnit vaši mentalitu a následně i život?

Víra, že vaše vlastnosti jsou jednou provždy dané – fixní nastavení mysli –, vede k naléhavé potřebě neustále si něco dokazovat. Máte-li dánu jen určitou inteligenci, určitou osobnost a určitý morální profil, pak byste se měli hodně otáčet při dokazování, že je toho všeho právě akorát. Budete-li mít pocit, že v těchto základních charakteristikách zaostáváte, nedopadne to dobře.

Někteří z nás byli k tomuto nastavení mysli vychováváni od útlého věku. Už jako dítě jsem se soustředila na to, abych byla chytrá, fixní nastavení mysli mi totiž vtiskla už paní Wilsonová, moje učitelka v šesté třídě. Na rozdíl od Alfreda Bineta se domnívala, že IQ vypovídá o lidech vše. Ve třídě nás rozesadila podle hodnoty našeho IQ a jen žákům s nejvyšším IQ věřila natolik, aby mohli nosit vlajku, ždímat houbu nebo zapisovat vzkazy pro pana ředitele. Kromě toho, že nás kvůli jejímu kritickému přístupu každý den bolelo břicho, jsme se naučili nastavení mysli vedoucímu všechny ve třídě k jedinému cíli – vypadat chytře a nepůsobit hloupě. Koho by zajímalo nebo bavilo učení, když bylo u každého testu nebo vyvolání k tabuli v sázce celé naše bytí?

Lidí kladoucích si ten náročný cíl, osvědčit se – ve třídě, v kariéře a ve vztazích – jsem viděla mnoho. Každá situace vyžaduje potvrzení jejich inteligence, osobnosti nebo charakteru. Každá situace se hodnotí: Uspěji, nebo ne? Budu vypadat chytře, nebo hloupě? Přijmou mě, nebo mě odmítnou? Budu se cítit jako vítěz, nebo jako poražený?

Neoceňuje snad naše společnost inteligenci, osobnost a charakter? Není normální tyto vlastnosti chtít? Ano, ale…

Existuje ještě jedno nastavení mysli, podle něhož tyto vlastnosti nejsou jednoduše karty, které vám rozdali a s nimiž musíte hrát a neustále se snažit přesvědčit sebe i ostatní, že máte královskou postupku, i když se ve skutečnosti obáváte, že jsou to jen dvě desítky. Podle tohoto způsobu myšlení jsou rozdané karty jen výchozím bodem pro váš rozvoj. Růstové nastavení mysli totiž vychází z přesvědčení, že své základní vlastnosti můžete vlastním úsilím kultivovat. Přestože se lidé mohou všemožně lišit (svými výchozími talenty a schopnostmi, zájmy nebo temperamenty), každý se může díky úsilí a zkušenostem změnit.

Věří lidé s tímto nastavením mysli, že kdokoli dokáže cokoli? Že každý se správnou motivací či vzděláním se může stát Einsteinem nebo Beethovenem? Ne, jsou však přesvědčeni, že skutečný potenciál člověka je neznámý (a nepoznatelný) a že nelze předvídat, co můžete po letech zaujetí, dřiny a tréninku dokázat.

Věděli jste, že Darwin a Tolstoj byli považováni za obyčejné děti? Že Ben Hogan, jeden z nejlepších hráčů golfu všech dob, byl jako dítě naprosto nekoordinovaný a neohrabaný? Že fotografka Cindy Shermanová, jež se umisťuje prakticky na všech seznamech nejvýznamnějších umělců dvacátého století, svůj první kurz fotografie nedokončila? Že Geraldine Pageové, jedné z největších amerických hereček, radili, aby hraní nechala pro nedostatek talentu?

To dokazuje, jak může přesvědčení, že vzácné vlastnosti lze rozvíjet, podnítit nadšení k učení. Proč ztrácet čas neustálým dokazováním toho, jak jste skvělí, když můžete být ještě lepší? Proč skrývat nedostatky, místo abyste je překonávali? Proč hledat přátele či partnery, kteří budou jen podpírat vaše sebevědomí, namísto takových, kteří vás budou vybízet k rozvíjení se? A proč hledat jen ověřené postupy, a nikoli zkušenosti, jež vás přinutí využít své schopnosti? Vášeň využívat vlastní schopnosti a vytrvalost i tehdy (nebo především tehdy), když to nejde, je charakteristickým rysem růstového nastavení mysli. Právě to umožňuje lidem prospívat i v nejproblematičtějších obdobích života.

DVOJÍ NASTAVENÍ MYSLI

Chcete-li lépe pochopit, jak tato různá nastavení mysli fungují, co nejživěji si představte, že jste mladí a máte opravdu špatný den:

Jdete na hodinu, která je pro vás opravdu důležitá a kam chodíte rádi. Profesor třídě vrátí čtvrtletní písemky. Dostanete 3+. Jste hodně zklamaní. Večer cestou domů zjistíte, že jste dostali pokutu za parkování. Skutečně frustrovaní zavoláte nejlepšímu kamarádovi, abyste si mu postěžovali, ale tak trochu vás odbude.

Co byste si mysleli? Jak byste se cítili? Co byste udělali?

Když jsem se zeptala lidí s fixním nastavením mysli, řekli: „Cítila bych se odmítnutá.“ „Jsem naprostý nýmand.“ „Jsem idiot.“ „Jsem smolařka.“ „Cítil bych se bezcenně a hloupě, všichni jsou lepší než já.“ „Jsem nula.“ Jinými slovy by to, co se stalo, chápali jako přímý důkaz svých schopností a své hodnoty.

O svém životě by si mysleli tohle: „Můj život je tristní.“ „Nemám žádný život.“ „Někdo nahoře mě nemá rád.“ „Svět se proti mně spikl.“ „Někdo se mě snaží zničit.“ „Nikdo mě nemiluje, všichni mě nenávidí.“ „Život není fér a všechny snahy jsou k ničemu.“ „Život stojí za houby. Jsem pitomec. Mě nikdy nic dobrého nepotká.“ „Jsem největší smolařka na světě.“

Nezlobte se na mě, ale umřel snad někdo nebo se něco nenávratně zničilo, nebo jde jen o známku, pokutu a nevydařený telefonát?

Jsou to pouze lidi s nízkou sebeúctou? Nebo hráči s kartami pesimistů? Ne. Když se nemusejí vyrovnávat s neúspěchem, cítí se stejně cenní a optimističtí jako lidé s růstovým nastavením mysli.

Jak by se tedy se situací vyrovnali lidé s fixním myšlením? „Už bych se nesnažil věnovat tolik času a úsilí tomu, abych uspěl.“ (Jinými slovy, nikomu bych nedovolil, aby mě zase hodnotil.) „Nedělala bych nic.“ „Zůstal bych v posteli.“ „Opila bych se.“ „Najedl bych se.“ „Kdybych mohla, na někoho bych zaječela.“ „Dala bych si čokoládu.“ „Poslouchala bych hudbu a trucovala.“ „Zavřel bych se do komory.“ „S někým bych se pohádala.“ „Brečel bych.“ „Něco bych rozbila.“ „Co se dá dělat?“

Co se dá dělat! Když jsem tuto historku psala, záměrně jsem použila známku 3+, a ne pětku. A šlo o čtvrtletí, ne o konec pololetí. Byla tam pokuta za parkování, ne autonehoda. A dotyčného odbyli, ne definitivně odmítli. Nestalo se nic katastrofálního ani nevratného. Přesto z toho fixní myšlení dokázalo vytvořit pocit naprostého selhání a paralýzy.

Když jsem stejný příběh předložila lidem s růstovým myšlením, napadaly je následující věci:

„Musím se víc snažit v hodině, dávat pozor při parkování a zajímat se, proč měl kamarád špatný den.“

„Známka 3+ znamená, že se musím v hodině o dost víc snažit, ale na zlepšení mám ještě zbytek pololetí.“

I ostatní odpovědi zněly podobně, ale asi už máte představu. A jak by se s tou situací vyrovnali? Přímo.

„Nejdřív bych si řekl, že se na další písemku budu víc učit (nebo se budu učit jinak), zaplatil bych pokutu a s nejlepším kamarádem bych to vyřešil při nejbližší příležitosti.“

„Podívala bych se, co jsem měla v testu špatně, a předsevzala si, že se zlepším, zaplatila bych pokutu a kamarádce bych zavolala, že jsem ten den byla naštvaná.“

„Na další písemku bych se pilně učil, promluvil bych si s učitelem, při parkování bych byl opatrnější nebo proti pokutě protestoval, a zjistil bych, co se kamarádovi stalo.“

Člověk nemusí mít jedno nebo druhé nastavení mysli, aby se naštval. Koho by to taky nenaštvalo? Špatná známka nebo odmítnutí kamarádem či milovanou osobou – to nejsou veselé události. Nikdo z nich neskáče radostí. Přesto se lidé s růstovým nastavením nepřestávali snažit a nevzdávali to. I když byli zdeptaní, byli připraveni riskovat, čelit výzvám a dále na nich pracovat.

TAKŽE CO JE NA TOM NOVÉHO?

Je to tak novátorská myšlenka? Existuje spousta rčení o významu riskování a síle vytrvalosti, třeba „Kdo nic neriskuje, nic nezíská“ nebo „Když neuspěješ napoprvé, zkus to znovu“ nebo „Ani Řím nebyl postaven za den“. (Mimochodem, potěšilo mě, že stejné rčení mají i Italové.) Lidé s fixním nastavením mysli by s tím nesouhlasili. Podle nich „Kdo neriskuje, nic neztratí“, „Když neuspěješ napoprvé, nejspíš na to nemáš“ a „Pokud Řím nebyl postaven za den, nejspíš neměl existovat“. Jinými slovy riskování a úsilí jsou schopné odhalit vaše nedostatky a ukázat, že jste úkolu nemohli dostát. Je překvapivé vidět, jak moc lidé s fixním myšlením v úsilí nevěří.

Nové je také to, že představy lidí o riskování a úsilí vycházejí ze základního nastavení jejich mysli. Neplatí, že význam překonávání sebe sama a důležitost úsilí si uvědomí náhodou. Náš výzkum ukázal, že tento postoj z růstového nastavení jejich mysli přímo vychází. Když lidi naučíme růstovému myšlení zaměřenému na rozvoj, tyto názory na výzvy a úsilí přijdou samy. Podobně neplatí, že někteří lidé nemají rádi výzvy a úsilí také jen náhodou. Když lidi (dočasně) naučíme fixnímu myšlení zaměřenému na jednou dané rysy, z výzev rychle dostanou strach a úsilí pro ně ztratí na hodnotě.

V regálech knihkupectví často vidíme natěsnané knihy s názvy jako Deset tajemství nejúspěšnějších lidí na světě, a tyto knihy skutečně mohou obsahovat mnoho užitečných tipů. Obvykle však jde jen o seznam nesouvisejících vodítek, například „Víc riskujte!“ nebo „Věřte si!“. Po jejich přečtení budete obdivovat ty, kdo to dokážou, nebude vám ale jasné, jak to dělají ani jak tohoto stavu také dosáhnout. Na několik dní vás ti nejúspěšnější lidé na světě sice inspirují, svá tajemství si ale stále nechávají pro sebe.

Pochopíte-li ale fixní a růstové nastavení mysli, začnete lépe rozumět tomu, jak jedno vede k druhému – jak přesvědčení o danosti a neměnnosti vašich vlastností vede k řadě myšlenek a kroků a jak víra v možnost kultivace vlastností vede k řadě jiných myšlenek a kroků, jež vás zavedou úplně jinam. Psychologové tomu říkají aha efekt. Pozorovala jsem ho nejen v rámci svého výzkumu, kde lidi učíme novému nastavení mysli, ale dostávám také dopisy od těch, kteří četli mou práci.

Poznávají se v ní: „Když jsem četl váš článek, pořád dokola jsem si říkal: ‚Tohle jsem já, tohle jsem já!‘“ Vidí souvislosti: „Váš článek mi vzal úplně dech. Měla jsem pocit, že jsem objevila tajemství vesmíru!“ Mají pocit, že se mění nastavení jejich mysli: „Rozhodně vám mohu oznámit, že v mé vlastní mysli probíhá jakási revoluce, což je vzrušující pocit.“ Toto nové myšlení přitom umí využít pro sebe i pro ostatní: „Vaše práce mi umožnila změnit práci s dětmi a dívat se na vzdělávání jinýma očima.“ Nebo: „Jen jsem vám chtěla napsat, jaký dopad – v osobní i praktické rovině – měl váš vynikající výzkum na stovky studentů.“

POCHOPENÍ SEBE SAMA: KDO PŘESNĚ ZNÁ SVÉ PŘEDNOSTI A SVÁ OMEZENÍ?

Lidé s růstovým nastavením mysli se možná nepovažují za Einsteina nebo Beethovena, není ale pravděpodobnější, že budou mít přemrštěnou představu o svých schopnostech a budou usilovat o věci, kterých nejsou schopni? Studie ukazují, že lidé své schopnosti skutečně odhadují velice špatně. Nedávno jsme se rozhodli zjistit, kdo tak činí s největší pravděpodobností. Ano, objevili jsme lidi, kteří svůj výkon a své schopnosti odhadovali špatně. Byli to ovšem lidé s fixním nastavením mysli, kteří se více mýlili. Lidé s růstovým nastavením byli úžasně přesní.

Když se nad tím zamyslíte, dává to smysl. Domníváte-li se jako lidé s růstovým nastavením mysli, že se můžete rozvíjet, přesné informace o vašich současných schopnostech vás zajímají, i když mohou být nelichotivé. Jste-li navíc také zaměřeni na učení, přesné informace o svých současných schopnostech potřebujete, abyste se mohli efektivně učit. Pokud však o svých drahocenných vlastnostech dostáváte jen dobré nebo špatné zprávy – jak už to u lidí s fixním nastavením mysli bývá – do hry téměř nevyhnutelně vstupuje zkreslení. Některé výsledky zveličíte, jiné si omluvíte, a než řeknete švec, vůbec se neznáte.

Howard Gardner ve své knize Extraordinary Minds (Výjimečné osobnosti) dospěl k závěru, že výjimeční jedinci mají „zvláštní talent k odhalení vlastních silných a slabých stránek“. Je zajímavé, že právě tento talent mají lidé s růstovým nastavením mysli.

Table of Contents

Úvod

1 / Nastavení mysli

Proč jsou lidé různí?

Co to všechno znamená pro vás? Dvojí nastavení mysli

Dvojí nastavení mysli

Takže co je na tom nového?

Pochopení sebe sama: kdo přesně zná své přednosti a svá omezení?

Co se nabízí

2 / Podstata nastavení mysli

3 / Pravda o schopnostech a úspěchu

4 / Sport: nastavení mysli vítězů

5 / Byznys: nastavení mysli a schopnost vést

6 / Vztahy: když myšlení (ne)potkává lásku

7 / Rodiče, učitelé a trenéři: odkud se berou nastavení mysli?

8 / Změna nastavení mysli