Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Patrik Burda, Mgr. Lenka Šolcová

OŠETŘOVATELSKÁ PÉČE 1. DÍL

Pro obor ošetřovatel

Hlavní autor:

Mgr. Patrik Burda

Spoluautorka:

Mgr. Lenka Šolcová

Recenzentka:

PhDr. Hana Horová

© Grada Publishing, a.s., 2015

Cover Photo © allphoto, 2015

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

jako svou 5892. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková

Sazba a zlom Karel Mikula

Fotografie poskytl Mgr. Patrik Burda.

Perokresby dle podkladů autorů nakreslila Marie Nováčková.

Počet stran 224 + 4 strany barevné přílohy

1. vydání, Praha 2015

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Počet stran 240 + 4 strany barevné přílohy

1. vydání, Praha 2015

Vytiskla Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-9803-5 (ePub)

ISBN 978-80-247-9802-8 (pdf)

ISBN 978-80-247-5333-1 (print)

Úvod

Předkládaná učebnice je určena všem, kteří poskytují aktivní ošetřovatelskou péči klientům. Jedná se především o žáky oboru ošetřovatel. Informace v této učebnici jistě uvítají i žáci z příbuzných oborů, pečovatelé, zdravotničtí asistenti, všeobecné sestry a další, kteří se zabývají poskytováním péče nemocným.

Snažili jsme se názorným způsobem aplikovat teoretické poznatky z oboru ošetřovatelství do praxe, přičemž jsme čerpali ze současných poznatků ošetřovatelství, psychologie, medicíny a příbuzných oborů. Učebnice je členěna do jednotlivých kapitol, které vycházejí ze školního vzdělávacího programu pro obor ošetřovatel. V kapitole jsou vždy popsány vzdělávací cíle, kterých chceme dosáhnout, základní pojmy, s nimiž se setkáme, a na konci uvádíme otázky, na které by měl čtenář po prostudování textu dokázat odpovědět. Text je doplněn obrázky a v příloze fotografiemi. Kapitoly jsou koncipovány pro ošetřovatele a vycházejí z jejich kompetencí. Činnosti v kompetencích jiných zdravotnických pracovníků jsou v textu zmíněny jen okrajově. Je nutno mít na paměti, že učebnice je jakýmsi návodem, jak péči poskytovat; jednotlivá zařízení se mohou lišit vybavením a specifiky poskytované péče.

Doufáme, že učebnice se pro vás stane manuálem, jak poskytovat laskavou, kvalitní, aktivní péči, která bude přínosem jak pro toho, kdo ji potřebuje, tak pro toho, kdo ji vykonává.

Autoři

1Úvod do předmětu ošetřovatelství

(Patrik Burda)

Cíle

Žák po prostudování kapitoly:

■Pochopí význam ošetřovatelství v péči o člověka.

■Rozebere cíle ošetřovatelského povolání.

■Porozumí specifikům ošetřovatelského povolání.

■Rozdělí charakterové vlastnosti ošetřovatele.

■Zná vývoj ošetřovatelství.

■Vyjmenuje kategorie zdravotnických pracovníků.

■Objasní ošetřovatelský proces.

■Popíše práva nemocných.

■Vlastními slovy vyjádří problematiku multikulturního ošetřovatelství.

Pojmy k zapamatování: ošetřovatelství, potřeba, holizmus, prevence, ošetřovatelský tým, empatie, ošetřovatelská péče – profesionální, charitativní, laická, zdravotnický asistent, ošetřovatel, všeobecná sestra, sanitář, ošetřovatelský proces, multikulturní ošetřovatelství, etika, Etický kodex sester, Práva pacientů.

Ošetřovatelské povolání je spojeno s vývojem společnosti. V úrovni ošetřovatelské péče se zrcadlí vyspělost společnosti. Jedná se o jedno z nejhumánnějších povolání, jehož cílem je pečovat o zdravého i nemocného jedince. Ošetřovatelství má svou charakteristiku, své rysy, historické vývojové linie. V poskytování ošetřovatelské péče jsou stanoveny kompetence jednotlivých nelékařských profesí.

1.1Charakteristika ošetřovatelství

Ošetřovatelství je samostatná vědecká disciplína, která se zabývá péčí o člověka. Je zaměřena na aktivní vyhledávání a uspokojování potřeb člověka v oblasti biologické, sociální, psychické a spirituální. Zaměřuje se jak na zdravého, tak nemocného jedince. Ošetřovatelství se snaží pomoci jednotlivcům, rodinám, skupinám, aby byli schopni co nejdéle samostatně uspokojovat své potřeby. U lidí, kteří nemohou, nechtějí nebo neumí o sebe pečovat, zajišťuje profesionální péči.

1.2Cíle ošetřovatelství

V moderní společnosti má poskytování ošetřovatelské péče nezastupitelnou roli (obr. 1). Jedná se o jedno z nejhumánnějších povolání, jehož cílem je upevňovat nebo navracet zdraví jako nejvyšší hodnotu lidského života. Ošetřovatelské činnosti se zaměřují na péči o jedince, rodinu i celou společnost. Snahou ošetřovatelství je vytvořit takové podmínky, aby lidé byli schopni co nejdéle pečovat o své zdraví a pohodu. Všechny činnosti spojené s ošetřovatelstvím by měly směřovat k udržení a rozvoji soběstačnosti pacientů, u nevyléčitelně nemocných v maximální možné míře ke snížení utrpení. Nejtěžší činností, která vyžaduje znalosti v jednotlivých oblastech (ošetřovatelství, etika, komunikace, psychologie apod.), je zajistit důstojné umírání a klidnou smrt.

Obr. 1 Grafické znázornění cílů ošetřovatelství

1.3Rysy ošetřovatelství

Jako každý obor i ošetřovatelství má své charakteristické vlastnosti, činnosti a svou filozofii. Právě v ošetřovatelství se jedná především o následující charakteristické rysy:

Aktivní ošetřovatelská péče

■Jedná se o přímou péči, kdy se pacient spolupodílí na rozhodování a stává se účastníkem péče o sebe samotného.

■Ošetřovatel aktivně předchází vzniku problémů, např. podá dostatek tekutin dříve, než dojde k dehydrataci. Po uložení pacienta do lůžka ho poučí o umístění signalizačního zařízení, aby nedošlo k pádu apod.

Individualizovaná ošetřovatelská péče metodou ošetřovatelského procesu

■Ošetřovatel poskytuje péči vycházející z individuálních potřeb pacienta.

■Poskytuje ošetřovatelskou péči na základě stanoveného individuálního plánu ošetřovatelské péče (vychází z ošetřovatelského procesu).

■Pacient je chápán jako bio-psycho-socio-spirituální jednotka.

Holistický přístup k nemocnému

■Péče vychází z celistvého pohledu na člověka (holizmus – celek).

■Např. bolest na hrudi nemusí být způsobena tělesným onemocněním, ale i narušením psychické nebo sociální stránky člověka. Opakované přivolávání zdravotníků v nemocnici může být z důvodu sociální nepohody, nejen z důvodu onemocnění.

Preventivní charakter péče

■Činnosti, které provádí ošetřovatel u pacientů, by měly předcházet vzniku onemocnění či zhoršení stavu (prevence pádu, prevence dekubitů apod.).

■Prevence je pro pacienta komfortnější než léčba a je ekonomicky výhodnější.

■Ošetřovatelství má nezastupitelnou roli při prevenci nemocí, při motivování spoluobčanů, aby se aktivně účastnili na péči o vlastní zdraví.

Poskytování péče kvalifikovaným ošetřovatelským týmem

■Pacient má právo na kvalitní zdravotnickou péči prováděnou s porozuměním kvalifikovanými pracovníky.

■Kompetence jednotlivých zdravotnických pracovníků jsou jasně dány ve vyhlášce o činnostech zdravotnických pracovníků.

■Není např. možné požádat uklízečku, aby dala imobilnímu pacientovi napít.

1.4Specifika ošetřovatelského povolání

Pro ošetřovatelské povolání je specifické, že objektem práce je nemocný člověk. Ošetřovatel vstupuje u lidí do nejintimnějších zón, získává citlivé informace. Činnosti spojené s péčí jsou prováděny u člověka, který potřebuje a očekává kvalitní pomoc. Při poskytování péče trpícím nejsou stanoveny úřední hodiny, neexistuje práce za přepážkou nebo po e-mailu jako u mnohých jiných profesí. Ošetřovatel má krásné, ale zároveň náročné úkoly – pečovat o zachování lidského zdraví a snažit se předcházet nemocem, podílí se na procesu uzdravení nemocného člověka. Práci ošetřovatele nelze vykonávat jen jako zaměstnání, vyžaduje celého člověka. Pokud má ošetřovatel svou práci rád, přináší mu pocit životního uplatnění (seberealizaci), který je potřeba k plnohodnotnému životu. Jednou z největších odměn za práci je spoluúčast na uzdravení člověka a jeho návrat do normálního života, popř. spoluúčast na zmírnění smutku, trápení a bolesti.

Specifika ošetřovatelského povolání

■Práce s lidmi

–Při výkonu tohoto povolání se odehrává neustálý kontakt s lidmi (pacienti, kolegové, příbuzní nemocného).

–Reakce nemocných jsou změněny nemocí.

–Ošetřovatel musí mít vstřícnost, ochotu, pochopení, toleranci a trpělivost.

■Fyzicky náročná profese

–Práce s pacienty zvýšeně zatěžuje pohybový aparát, zrak, sluch, paměť.

–Náročná je ošetřovatelská péče o nesoběstačné pacienty, manipulace s nimi, dlouhé směnné služby.

–Ze strany zdravotníků je nedostatečné užívání pomůcek pro imobilní pacienty.

■Psychicky náročná profese

–Nastává častá konfrontace s nemocí, bezmocností, bolestí, umíráním.

–Někdy i přes nejlepší péči a léčbu dochází ke zhoršování zdravotního stavu.

–Hrozí zvýšená náchylnost ke vzniku syndromu vyhoření.

■Spolupráce s ostatními zdravotníky

–Práce ošetřovatele má týmový charakter, většinu času je nutné spolupracovat s kolegy.

–Jednotlivé činnosti podle kompetencí na sebe navazují.

–Každý pracovník je zodpovědný za své činnosti.

■Práce ve směnném provozu

–Práce bývá v nepřetržitém provozu (6:00–14:00, 14:00–22:00, 22:00–6:00), častěji dvousměnném provozu (7:00–19:00, 19:00–7:00).

–Ošetřovatelská péče se poskytuje bez ohledu na svátky, víkendy.

–Nepravidelnost narušuje rytmus života a může vést k poškození zdraví.

■Potřeba vědomostí a dovedností

–Ošetřovatel musí být na výkon tohoto povolání dobře připraven.

–Musí mít dostatek teoretických znalostí i praktických dovedností, navíc určité předpoklady k výkonu tohoto povolání (umět komunikovat, být empatický apod.).

–Vzhledem k rozvoji ošetřovatelství a medicíny je nutno neustále se vzdělávat (celoživotní vzdělání).

■Dodržování mlčenlivosti

–Ošetřovatel se při výkonu svého povolání setkává s informacemi velmi důvěrného charakteru.

–Povinností je zachovávat mlčenlivost (výjimka je daná zákonem).

–Porušení mlčenlivosti je porušení nejen etických zásad, ale také trestný čin.

■Poskytování první pomoci

–Ze zákona je každý zdravotnický pracovník povinen poskytnout první pomoc nejen v souvislosti s výkonem svého povolání, ale i v běžném životě.

–Neposkytnutí první pomoci je trestáno přísněji než u běžného laika.

1.5Charakterové vlastnosti ošetřovatele

Ze specifik ošetřovatelského povolání je zřejmá náročnost profese a s tím souvisí i nutnost určitých vlastností ošetřovatele. Mezi nejdůležitější charakterové vlastnosti patří duševní vyrovnanost a sebeovládání. Ošetřovatel by měl na nemocné působit klidně, měl by zvládat náročné situace, které jsou na něj kladeny chováním pacienta a zdravotnickým prostředím. Vystupování ošetřovatele je důležité ve vztahu k pacientům i k prestiži celého oddělení. Ošetřovatel by měl jednat čestně a upřímně, musí umět přiznat chybu. Vzhledem k nutnosti čistoty prostředí i ošetřovatel musí být vzorem čistoty a pořádku. Aby mohla probíhat kvalitní ošetřovatelská péče, musí při práci převládat emocionální neutralita (mít pod kontrolou své emocionální projevy, vysoká zodpovědnost za provádění kvalitní péče všem pacientům bez rozdílu) a sociocentrizmus (umět se orientovat na potřeby druhého člověka). Před volbou povolání by měl ošetřovatel disponovat i určitými osobnostními předpoklady. Především by měl dokázat zodpovědně řešit svěřené úkoly, mít dostatečnou míru sebekritičnosti, schopnost porozumět problémům ostatních, klidně vystupovat s uměním pohotové reakce. Tím nejdůležitějším předpokladem je humánní vztah k lidem, který by v budoucnu měl vyústit k humánnímu vztahu k nemocnému.

Ošetřovatel musí při výkonu svého povolání zvládnout řadu činností, znát zásady efektivní komunikace, musí být ochoten vstřebávat nové informace z oblasti ošetřovatelství. Jen tak lze práci vykonávat dobře a být na ni hrdý. Při výkonu činností musí ošetřovatel zvládnout:

■Odborná činnost – veškeré ošetřovatelské činnosti vycházejí z odborných znalostí, je nutné dodržovat postupy stanovené v ošetřovatelských postupech nebo standardech ošetřovatelské péče.

■Práce s novou technikou – kvůli zkvalitnění péče o pacienty a kvůli ulehčení práce ošetřovateli se stále častěji při poskytování ošetřovatelské péče užívá technika (polohovací lůžka, elevátory, elektrické vozíky apod.).

■Fyzická zátěž – nároky na fyzickou stránku ošetřovatele jsou vysoké. Veškeré činnosti, které neúměrně zatěžují pohybový systém, je nutno provádět ve více osobách, používat techniku a pracovat podle zásad, které šetří pohybový aparát.

■Jednat s pacienty, jejich rodinou a kolegy – povolání ošetřovatele je komunikačně náročné. Již na škole je komunikační průprava, která se během odborné praxe přenáší pod vedením učitele do praxe a dále se rozvíjí.

■Práce v nepřetržitém provozu – má svá specifika, je náročná a narušuje běžné životní činnosti. Jen správnou relaxací, organizací životních aktivit a uměním odpočívat lze práci ve směnách zvládnout.

Jak bylo uvedeno, objektem práce je nemocný člověk a jeho blízcí, proto se jedná o náročné povolání, kdy je potřeba ze strany ošetřovatele především:

■Dodržování forem jednání

–Nemocný člověk je citlivý na vše, co se kolem něho děje, vnímá každé gesto, slovo.

–Při jednání, s pacientem, jeho rodinou, kolegy.

■Obrovská trpělivost

–Některá onemocnění mohou měnit charakterové vlastnosti člověka (apatie, agrese).

–Při komunikaci (pacient se může opakovaně ptát, ujišťovat, jak bude probíhat hygienická péče) i činnostech (při úpravě lůžka s pacientem).

■Empatie

–Ošetřovatel se musí vcítit do stavu nemocného, je nutné odložit předsudky, vlastní zájmy.

–Snaha o porozumění emocím a postojům pacienta.

–Pro zvládnutí empatie musí mít ošetřovatel dostatek informací z oblasti ošetřovatelství, psychologie i klinických oborů již při přípravě na své povolání.

–Vcítění nelze zaměňovat za soucit.

■Pochopení

–Nejen kolegů, nadřízených, ale především pacienta a jeho projevů, reakcí, chování.

–Primární rolí ošetřovatele je pomoci, pochopit, nikoliv soudit a odsoudit (např. člověk, který pije alkohol, si za svůj stav může sám).

1.6Historický vývoj ošetřovatelství

Jako každý vědní obor i ošetřovatelství zkoumá svou historii. Pro komplexní pochopení ošetřovatelství je nutné znát základy jeho vývoje na pozadí světových událostí. Poskytování péče je staré jako lidstvo samo, již v počátcích civilizace primitivní lidé intuitivně ošetřovali své blízké.

Z pohledu dějin měly vliv na vývoj ošetřovatelství především hodnoty dané společnosti, dále sociální, ekonomické, politické a především náboženské faktory. Největší pokrok zaznamenalo ošetřovatelství v období válek, kdy bylo nutné kvalitně ošetřovat větší množství raněných. Zásadní vliv na rozvoj ošetřovatelství lze v historických pramenech sledovat již ve starém Římě, kdy byly stavěny lazarety, v nichž probíhala systematická péče o raněné vojáky.

Vývoj ošetřovatelství lze sledovat ve třech základních liniích, které na sebe navazují a jsou spojeny s vývojem lidstva a historickými událostmi.

1.6.1Laická ošetřovatelská péče

Péči si byl nucen poskytovat postižený sám, nebo ji poskytovali jeho blízcí. Zkušenosti se předávaly z generace na generaci. Předávání zkušeností je spojeno s tradicí. Prvky laické péče lze sledovat v některých rodinách dodnes (strouhaný brambor na bolavé klouby, papír namočený v oleji na hrudník při kašli apod.).

V nejstarších dobách se v léčbě uplatňovaly nadpřirozené síly, často neživých předmětů (talismany, amulety, totemy). Při léčbě se užívalo i uctívání předků, věřilo se na duchy a božstvo. Z historických pramenů je zřejmé, že již ve starověku se k léčbě užívaly odvary, čaje, invazivní zákroky do těla apod. Toto vše v kombinaci s vírou v účinek mělo úspěch v léčbě. Pokud probíhala ošetřovatelská péče v domácím prostředí, byla poskytována matkami či jinými členy domácnosti nebo otroky. Postupem času se léčba od primitivních léčitelů (šamanů, zaklínačů) přenesla do náboženských institucí (kláštery, útulky pro chudé).

1.6.2Charitativní ošetřovatelská péče

Tato péče je spojena s vývojem církevních řádů. Péče o nemocného vycházela z náboženského přesvědčení. Ošetřovat a pomáhat potřebným se stalo základní filozofií většiny náboženství. Nemocní pobývali v chrámech, kde kněží k jejich uzdravení užívali především modlitby. V této souvislosti se užívá výrazu kněží–lékaři. Jedná se o historicky nejdelší etapu vývoje ošetřovatelství, jehož počátky lze datovat od raného středověku. Tento vývoj je spojen se šířením křesťanství. Do období středověku lze datovat i vznik prvních špitálů, kde ošetřovatelská péče hraje již svou dominantní roli. Církevní hodnostáři kázali, že služba člověku je vlastně službou Bohu, a od 1. století velké množství dobročinných osob začalo systematicky navštěvovat nemocné. Sdružováním věřících do skupin vznikaly první křesťanské řády. Jedním z jejich cílů bylo pečovat o nemocné a potřebné. Pečovalo se o základní potřeby nemocných, chudých, sirotků a trpících. Od 4. století začínají vznikat první kláštery. Jako příklad lze uvést rytířský řád Křižovníků s červenou hvězdou (13. století), řád Milosrdných bratří (16. století), kongregace Milosrdných sester sv. Karla Boromejského (17. století).

Toto vývojové období v českých zemích je spojeno s významnými osobnostmi. V první řadě to byla Anežka Přemyslovna, která je pokládaná za zakladatelku ošetřovatelství v českých zemích. V Praze založila několik klášterů, v první polovině 13. století např. klášter se špitálem u sv. Haštala (obr. P1). Anežka založila řád Křižovníků s červenou hvězdou, kteří prováděli péči o nemocné podle pravidel, jež vypracovala. Další významnou osobností počátku 14. století byla Eliška Přemyslovna, která založila klášter u sv. Anny (nyní Všeobecná fakultní nemocnice). V Praze je velmi známá oblast Na Františku, kde od 1. poloviny 17. století poskytovali péči Milosrdní bratří. Celé 17. a 18. století pokračovalo v tomto duchu bez výraznějších změn.

1.6.3Profesionální (organizovaná) ošetřovatelská péče

Je spojena s rozvojem medicíny a s novými vynálezy a poznatky. Zásadní vliv na rozvoj profesionální ošetřovatelské péče měly válečné konflikty, kdy bylo potřeba větší množství vzdělaných, samostatně pracujících odbornic, které by byly partnerem lékaře. Ve vývoji světového ošetřovatelství je možno datovat počátky profesionální péče do období krymské války v polovině 19. století. Myšlenku uplatnit ženy ve válce jako ošetřovatelky měl ruský chirurg Nikolaj Ivanovič Pirogov, který vyškolil 30 ošetřovatelek na frontu. Další významnou osobností tohoto období mající vliv na kvalitní péči o raněné vojáky byl Švýcar Henri Dunant. Jeho zážitky z války vedly k tomu, že se podílel na založení Mezinárodního červeného kříže v roce 1863.

Největší osobností světového ošetřovatelství je Florence Nightingalová.

■Narodila se 12. 5. 1820 (tento den byl zvolen za mezinárodní den ošetřovatelství).

■Po studiu ošetřovatelství pracovala jako sestra v ústavu pro nemocné šlechtičny.

■Jako vrchní sestra provedla zásadní změny:

–signalizační zařízení od lůžka pacienta

–doprava jídla přímo z kuchyně na oddělení

–teplá tekoucí voda

–pavilonový systém nemocnice podle druhu onemocnění

■Za jejího působení klesla úmrtnost na bojišti ze 43 % na 2 %.

■Jako první sestra použila při práci diagramy a grafy.

■V roce 1860 otevřela u nemocnice sv. Tomáše v Londýně první necírkevní ošetřovatelskou školu na světě.

■V noci navštěvovala nemocné s kahanem v ruce, proto se jí přezdívá „Dáma s lampou“. Kahan je dodnes symbolem sester na celém světě (obr. P2).

Vývoj profesionálního ošetřovatelství u nás lze sledovat od počátku 20. století. Zpočátku byl ošetřovatelský personál v necírkevních zařízeních bez vzdělání v oblasti poskytování péče. Prestiž povolání byla velmi nízká, stejně jako odměny za práci. Ošetřovatelky často bydlely přímo na pokojích nemocných. Později vzhledem ke světovému vývoji ošetřovatelství i u nás vznikaly samostatné ošetřovatelské školy. Tyto školy opouštěly již vzdělané, plně kompetentní ošetřovatelky, které vykonávaly ošetřovatelské činnosti a staly se partnerem lékaře. Po druhé světové válce byl v Československu převzat model vzdělávání a péče z bývalého Sovětského svazu.

Z největších osobností, které se podílely na vzdělávání, prestiži a vývoji ošetřovatelství 19. století, lze jmenovat především:

Eliška Krásnohorská a Karolina Světlá

■České spisovatelky, které podporovaly vývoj a prestiž českého ošetřovatelství.

■Především Karolina Světlá se podílela na otevření první ošetřovatelské školy u nás v roce 1874.

Alice Masaryková

■Založila Československý červený kříž.

■Angažovala se v ošetřovatelském školství.

Konec ukázky

Table of Contents

Úvod

1 Úvod do předmětu ošetřovatelství (Patrik Burda)

Cíle

1.1 Charakteristika ošetřovatelství

1.2 Cíle ošetřovatelství

1.3 Rysy ošetřovatelství

1.4 Specifika ošetřovatelského povolání

Specifika ošetřovatelského povolání

1.5 Charakterové vlastnosti ošetřovatele

1.6 Historický vývoj ošetřovatelství

1.6.1 Laická ošetřovatelská péče

1.6.2 Charitativní ošetřovatelská péče

1.6.3 Profesionální (organizovaná) ošetřovatelská péče

1.7 Kategorizace zdravotnických pracovníků

1.7.1 Postavení ošetřovatele

1.8 Potřeby člověka ve zdraví a nemoci

Dělení potřeb podle Abrahama Maslowa

1.9 Ošetřovatelský proces

Jednotlivé kroky ošetřovatelského procesu

1.10 Zdravotnická etika

1.10.1 Etický kodex zdravotnického pracovníka

1.10.2 Práva pacientů

1.11 Základy multikulturního ošetřovatelství

1.11.1 Komunikace při poskytování péče

2 Zdravotnická zařízení lůžkového a ambulantního typu (Lenka Šolcová)

2.2 Součásti ošetřovací jednotky

2.3 Zařízení a vybavení ošetřovací jednotky

2.4 Provoz a organizace práce na ošetřovací jednotce

3 Péče o léčebné přípravky a zdravotnické prostředky (Patrik Burda)

3.3 Péče o pomůcky a prostředí

3.3.2 Dezinfekce

3.3.3 Sterilizace

3.4 Nozokomiální nákazy

3.4.2 Dělení

4 Obvazová technika a obvazový materiál (Patrik Burda)

4.4 Základní technika obvazování

4.4.2 Obinadlové obvazy

5 Zdravotnická dokumentace (Patrik Burda)

5.2 Ošetřovatelská dokumentace

6 Lůžko a pacient na lůžku (Lenka Šolcová)

6.4 Pomůcky doplňující lůžko

6.5 Úprava lůžka

6.7 Změny poloh pacienta v lůžku

6.8 Některé polohy pacienta v lůžku

7 Hygienická péče o děti a dospělé (Lenka Šolcová)

7.3 Péče o dutinu ústní a chrup

7.4 Ranní a večerní toaleta

7.7 Mytí vlasů a odvšivování

7.8 Hygiena při vyprazdňování a ošetření znečištěného pacienta

7.9 Péče o kůži, opruzeniny a proleženiny

8 Prevence imobilizačního syndromu (Lenka Šolcová)

8.3 Rehabilitace

9 Péče o vyprazdňování pacientů (Lenka Šolcová)

9.1 Sledování vyprazdňování močového měchýře

9.2 Sledování vyprazdňování tlustého střeva

9.3 Inkontinence

9.4 Cévkování

10 Výživa pacientů (Lenka Šolcová)

10.4 Návyky správného stolování a kulturní specifika stravování

10.8 Podávání stravy pacientům

11 Sledování fyziologických funkcí (Patrik Burda)

12 Vizita (Patrik Burda)

13 Doprovod pacienta na vyšetření, ošetření Příjem, překlad, propuštění pacienta Adaptace pacienta na nemocniční prostředí (Lenka Šolcová)

13.1 Doprovod pacienta na vyšetření, ošetření

13.2 Příjem, překlad, propuštění pacienta

13.3 Adaptace pacienta na přijetí do nemocnice

14 Asistence při ošetřovatelských výkonech

14.1 Asistence při převazu operačních a chronických ran

14.2 Asistence při podávání léčivých přípravků

14.3 Asistence při odběru biologického materiálu