Milan Kupecký

Aforizmy

Čo vŕta Milanovi Kupeckému v hlave

Ukážka z elektronickej knihy

© Milan Kupecký, 2015

Aforizmy

Čo vŕta Milanovi Kupeckému v hlave

Autor: Milan Kupecký

Ilustroval: Vladimír Pavlík

Jazyková úprava: Milan Kupecký

Knihu zostavil: Milan Kupecký

Grafická úprava a návrh obálky: r0by

Vydalo: Vydavateľstvo H+S Nové Zámky

Rok vydania: 2015

Prvé vydanie

ISBN: 978-83-7490-764-4

Vydavateľstvo a tlačiareň

Spolku Slovákov v Poľsku

ul. św. Filipa 7, 31-150 Kraków

tel.: +48 12 634 11 27, 12 632 66 04

fax: +48 12 632 20 80

e-mail: zg@tsp.org.pl

www.tsp.org.pl

Prológ:

Niekto, aby mohol vydať knihu musí predať auto, niekto kvôli tomu drží hladovku, ja to robím preto, a by som si uctil pamiatku môjho zosnulého syna Milana, ktorému toto celoživotné dielo aspoň takto symbolicky venujem. Zomrel veľmi mladý a mal podobne ako ja veľký zmysel pre humor.

A... nielen preto som ho mal veľmi rád.

A nielen ja...

Curriculum vitae

Publicista a predovšetkým humorista Milan Kupecký objavil v sebe humor až po skončení základnej vojenskej služby. Nezainteresovane, keď začul v rozhlasovej zábavnej relácii otázku Čo je to cirkus?, na ktorú bolo treba vymyslieť vtipnú odpoveď. A keďže bol aktívnym futbalistom v rodných Šuranoch pohotovo zareagoval: „Keď idú hrať šurianski futbalisti von, tak to je ale cirkus!“ Alebo v čase, keď zorali šurianske futbalové ihrisko ako podklad na vysadenie trávy, takto to okomentoval: „Konečne sa splnil šurianskym fanúšikom sen. Zorali ihrisko...“ A potom to už išlo ako po masle. Popri humore bol najskôr aktívnym dopisovateľom a tiež prispievateľom do zábavných relácií a okrem uvedených aktivít posielal do redakcií aj drobné literárne útvary – myšlienky, zvané aforizmy, ale i poviedky a humoresky a to na rôznu tému, vrátane športovej, a to nielen do printových, ale i elektronických médií. Vďaka tejto dopisovateľskej aktivite pracoval niekoľko rokov v rôznych redakciách. Najskôr ako športový redaktor v novozámockých okresných novinách, potom ako dlhoročný vysunutý redaktor krajského denníka Hlas ľudu a neskôr v Roľníckych novinách. Po tzv. „Nežnej“ mu ponúkli prácu v Novom Roháči, kde bol krátky čas šéfredaktorom. A keďže časopis, respektíve tento titul skrachoval, ako známy humorista, verný „roháčovec“, pokúsil sa ho zachrániť, hoci márne, vo vydavateľstve Komárňanské tlačiarne. Po jeho opätovnom zániku sa ako fanatik, pokúsil opäť o nemožné, - vydávať časopis pod názvom Extra Roháč na vlastné náklady, spolu s niekoľkými poprednými slovenskými píšucimi i kresliacimi humoristami, tiež fanatikmi. Avšak opäť márne. Tento dlhoročný profesionálny celoslovenský satiricko-humoristický časopis, do ktorého dlhé roky sám prispieval, následne definitívne zanikol. V aktívnom autorovi Milanovi Kupeckom zostali už iba nostalgické spomienky a kopa jeho vlastných satirických myšlienok. Sú to aforizmy osvedčené, rozdelené do jednotlivých kapitol, tzv. perly ducha, ktoré vám predkladáme v tejto obsiahlej knihe. Mimochodom autor, ktorý sa dokáže pohrať so slovom, paradoxom, sofizmom, plánuje, ak sa mu podarí získať sponzora vydať knižne aj športové satiricko-humoristické aforizmy, vrátane poviedok.

(Totalitný)

životopis autora

Už od útleho veku som inklinoval k socialistickému internacionalizmu a svetovému proletariátu. Podobne ako väčšina slovenských velikánov, najmä spisovateľov, pochádzam z chudobnej rodiny a trel som biedu. Ako chlapec som chodil bosý a tak miesto topánok ma utláčali fabrikanti, ktorí ako sa to recituje aj v istej revolučnej básni – „nám otŕčali bruchá!“ Hoci červená farba ma príliš nefascinovala, nedokázal som ani v krízových rokoch zatajiť svoj pôvod a najmä počas klamstva som sa vždy červenal. Dokonca aj nos mám červený, lenže nie od politického presvedčenia, ale od chlastu. V predpubertálnom veku, pri rozhodovaní či ísť na malú alebo veľkú stranu, som sa rozhodol vstúpiť do tej veľkej, čo mi neskôr moji neprajníci vyčítali provokujúcimi poznámkami, že som mal vstúpiť radšej do niečoho iného. Lenže ja viem svoje. Strana, ku ktorej som inklinoval, združovala nás chudobných proletárov a bola našim predvojom. Usilovala sa o beztriednu spoločnosť a priznám sa, nám čo sme boli pri lopate sa do učenia veľmi nechcelo. Občas sme si mohli podriemať na nejakej schôdzi a dopriať si aj kus obloženého chlebíčka alebo v lepšom prípade vysmážaný rezeň. Prozaický bol môj vzťah aj k priateľovi najvernejšiemu – Sovietskemu zväzu. Zvlášť mi imponovala Anna Proletárka a Syn pluku. Istý čas som pátral aj po stopách neznámeho vojaka. A hoci plešatí ľudia mi neboli nikdy príliš sympatickí, priam som sa zamiloval do Vladimíra Ijliča. Vybozkávať sa do sýtosti mi umožňoval častý príchod družobných delegácií k nám, najmä potom, čo som sa vyšplhal na stranícku funkciu. Saratov bol po Dunajskej Strede druhou zahraničnou oblasťou, ktorú som kedy v živote navštívil. Možno aj preto ma moji stranícki kolegovia z VUML volali svetobežníkom. Mal som tiež príležitosť navštíviť Leninovo mauzóleum, škoda len, že sa mi nenaskytla príležitosť vystreliť si z Auróry, z ktorej si dnes strieľa kde - kto. Keďže som takmer celý svoj život presedel na schôdzach, zanechalo to stopy na mojom zdraví, ako profesionálna choroba z povolania. Napríklad od častého hlasovania som mal pravú ruku silnejšiu a od sedenia som získal zlatú žilu. Je to jediný môj poklad, ktorý žiaľ, na rozdiel od tvrdej meny, som nemohol uložiť do Švajčiarskej banky. Od neustáleho poklonkovania mám zdeformovanú chrbticu a občasné poruchy racionálneho myslenia. Najviac ma na príslušnosti k rodnej strane fascinovala fixná idea o šťastnej budúcnosti, s ktorou som kráčal vedno dovtedy, pokiaľ ma neopustila. V živote som priam nenávidel protekciu, úplatkárstvo a triedneho nepriateľa. Kým s protekciou a úplatkárstvom som sa stretával takmer na každom kroku, triedneho nepriateľa, podobne ako lietajúci tanier, či Yetiho som nikdy v živote nevidel. Veľmi som sa rozhneval aj vtedy, keď mi rodná strana pridelila protekčne garzónku, na ktorú som netrpezlivo, v intenciách straníckej disciplíny, čakal dve päťročnice, kým predtým som býval u starej mamy vo Svrčinovciach a priživoval sa z jej starobného dôchodku. Bol to tiež jeden z príkladov správnosti našej sociálnej politiky. Spoločnosť, ktorú som pomáhal budovať, mi za to umožnila čerpať nenávratnú pôžičku a splácať televízor z multiservisu. Socialistickými vymoženosťami bolo aj pravidelné poisťovanie sa proti požiarom, lacnejšie stravovanie v závodnej jedálni, rekreácie cestou „eróhá“ a ďalšie, ako napríklad najesť sa dosýta vlašského šalátu v podnikovom bufete. Za to všetko sa odo mňa vyžadovalo, okrem straníckej disciplíny, iba platenie členských príspevkov, čo bolo vždy dôležitejšie ako napríklad platenie nájomného. Najviac ma trápi, že zahnívajúci kapitalizmus už nedobehneme. Ani vtedy, ak by sa rozhodol ísť nám oproti.

Čo je vlastne

aforizmus...

A čo je vlastne -v humoristickom slovníku najkratší literárny útvar - aforizmus?

Stručne povedané - myšlienka rôzne odetá do šiat, ako sú - úvaha, sentencia, životabudič, iskierka, slogan, íver, ponaučenie, mini fór a podobne.

Aforizmus je starý ako ľudstvo samo. Aj v súčasnosti existujú rôzne, najmä satirické úvahy, z ktorých mnohé sú takpovediac dobové, niektoré v intenciách niekdajšej komunálnej satiry, no veľa z nich sa zachová ako „večne“ platné myšlienky, tzv. klasika. My, čo sa ako gelentológovia, žiaľ stále iba ako amatéri (pretože humor a satira a ich vplyv na ľudský organizmus a vôbec jeho chápanie a všetko čo s tým súvisí, sú niekde na periférii nášho vnímania, najmä na Slovensku) sa zaoberáme nielen históriou, ale i pôsobením a existenciou humoru a satiry, často listujeme v dávnej minulosti a snažíme sa túto časť kultúrneho dedičstva monitorovať a nejakým spôsobom uchovať.

Z dávnych čias sú známe a snáď najdávnejšie zachované najmä duchaplné a večne platné myšlienky filozofa Marka Aurélia, ale nám skôr narodeným viac napovie bývalý socialistický Roháč.

Vráťme sa však najskôr k aforizmu, ako najkratšiemu literárnemu útvaru, ktorý mnohí prirovnávajú k „románu v kocke.“

Vraj už diabol v biblickom raji zvádzal Evu pomocou aforizmu. Aforizmy nachádzame na egyptských papyrusoch, ktoré sa zachovali spred štyroch tisícročí pred našim letopočtom. Sú napísané klinovým písmom, podobné ako písmo zachované na babylonských tabuľkách. Majstrami písania aforizmov boli starí Indovia, ktorí vravievali, že – „jazyk nie je jazykom, keď nevie vypovedať pekné myšlienky.“ Pričom doklady svojskej úcty k aforizmom možno nájsť takmer u všetkých národov Orientu.

Aj európska literatúra je bohatá na aforizmy. Tento zaujímavý spôsob výpovede si veľmi obľúbili aj veľkí grécki učenci a spisovatelia. Známe sú už spomínané úvahy Marka Aurélia. Napríklad Číňania tvrdia, že – „aforizmy mudrcov a svätých si vážia bohovia a démoni sú im poslušní“. Japonci označujú aforizmy za – „majáky žiariace uprostred nočnej temnoty“. Peržania ich považovali za - „Najviac voňajúce kvety zo sadov poézie“.

Aj takmer každá z európskych (teda i z našich) literatúr má svojich známych i menej známych aforistov. Z našich sú to najmä - Tomáš Janovic, Milan Lechan, Milan Kenda, Ján Grexa, Vlado Javorský, Milan Hodál, Ľudovít Majer, Milan Kupecký, Ján Heinrich, Miroslav Janega, Peter Gossányi, Marián Palko, dnes už nebohý Vojto Haring a ďalší...

AFOREZY,

myšlienky, ponaučenia, zrnká múdrosti, ívery,

sentencie, zamyslenia...

Motto:

Každá úvaha by mala mať svoju váhu.

Nie je ťažké písať aforizmy. Oveľa ťažšie je ich vymýšľať.

Čo vŕta

Milanovi Kupeckému

v hlave

O HUMORE

Nie je každý humorista, komu sa smejú.

Alternatívne by sa aj dávky humoru mali brať na lekársky predpis.

Kto sa smeje naposledy, ten asi neskoro pochopil.

Dobré vtipy sú ako minisukne. Čo najkratšie.

Najhoršie tam, kde okrem vtipu chýba aj dôvtip.

Vtip je ako história. Opakuje sa.

Keby hlúposť pominula, humoristi a satirici by zostali bez práce.

Bol duchaplný a tak sebakritický, že sa dokázal smiať sám zo seba.

Poznám veľa smiešnych ľudí bez humoru.

Keďže humor je soľ, ktovie prečo sa nevyužíva na posýpanie ciest?!

Platí pravidlo: Aj satirici a humoristi musia k svojej práci pristupovať vážne.

Zaujímavé, často práve tie ženy, ktoré nemajú zmysel pre humor, robia fóry.

Aforisti sú ako malé deti. Často sa hrajú so slovnými hračkami.

Vtipy, aforizmy, humoresky, rozprávky, povesti a klebety majú

veľa spoločného. Treba ich vymýšľať.

Máte zmysel pre humor? Urobme referendum!

Sú anekdoty,

ktoré nemajú žiaden vtip.

Nesmejte sa často! Neviete si ani len predstaviť, ako tým mnohých provokujete...

Najviac je smiešny ten, kto chce byť smiešny za každú cenu.

Často vyššiu kvalitu humoru devastuje nízky honorár.

Smiešnejšie ako humor sú honoráre zaň.

Boli to mastné vtipy. Položil som nechtiac mastný hrniec na humoristický časopis.

Humor je lacná devíza, súdiac podľa vyplácania nízkych honorárov.

Verte, ani autorom humoru nie je vždy do smiechu.

Sú dve skupiny ľudí. Tí, ktorí humor majú radi a tí, ktorí sú jeho objektom.

Pozor! Nie každý fór je vtipom.

Žiaľ, poznám veľa smiešnych ľudí, ktorí sú na zaplakanie.

Humor je jediná soľ súca aj pre diabetikov a dietárov.

Ak sa človek nevdojak ocitne v komickej situácii, tým ostatným vravíme, že majú zmysel pre humor.

Vtip možno prirovnať k jedlu. Treba ho vedieť podať.

Najprijateľnejší je smiech na vlastný účet.

Dobrá satira je taká, ktorá vyvolá na tvárach vážnosť.

PRÁCA

Práca je najtrpezlivejšia vec na svete. Vždy počká.

Bol pilierom firmy. Často stál na mieste.

Pracovných síl je dostatok. No nie vždy tam, kde by ich bolo najviac treba.

Plody manželovej práce zberá spravidla manželka.

Práca človeka pretvára postupne. Alkohol naraz.

Práca mu nevoňala. Práve kydal hnoj.

Viac potu vynaložíme pri prekonávaní chrípky ako počas práce.

Robiť sa musí! Ale pýtam sa: Prečo práve ja?!

Najľahšou prácou je robiť zo seba chytrého.

Inovované príslovie: Nie je dôležité pracovať, ale zapísať sa do knihy príchodov a odchodov, alebo na úrade práce!

Niektorí sa snažia na pracoviskách denne podať nie výkon, ale športový tiket.

Stále platí: Čo si môžeš z firmy odniesť dnes, neodkladaj na zajtra!

Priložil ruku k dielu a zobral si ho domov.

Všade bol, len nie tam kde ho bolo treba najviac – na pracovisku.

Niektorí si pojem pracovná príležitosť zamieňajú za príležitostne pracovať.

Čo sa týka doby, najťažšie znášame pracovnú.

Práca kvapná málo platná, no niekedy dobre platená.

Nadčasy sú výborná vec, ak sa dá v ich rámci si aspoň zdriemnuť.

Každý chvíľku ťahá pílku! Že by zlá pracovná morálka?!

Robota neutečie! Skôr my od nej.

Sú aj takí, čo urobia všetko preto, aby nemuseli robiť.

U čašníka je záruka, že počas pracovného času urobí aspoň čiarku.

Pracoval ako včelička. Tiež často posedával.

Nič netrvá večne! Iba ak niekomu pracovný čas.

Odskok z práce bol kedysi našou športovou disciplínou.

Rébus pre chirurgov: Čo ak niekomu prirastie práca k srdcu?

Nebol poľnohospodár, no i napriek tomu dokázal všetko zorať.

Bol práceneschopný. Ibaže nebolo možné presne určiť, akej.

Najlepší spôsob ako sa zbaviť práce: Urobiť ju!

Zlá organizácia práce: „Do hory ma poslali, sekeru mi nedali!“

Povzdych nejedného poľovníka: „Ej, keby bol aj zajac ako práca. Tá vždy počká!”

Bolo by nám hej, ak by sa pracovné výsledky dostavovali na pozvánku.

Práca mi išla od ruky. Čo najďalej.

Zohriať sa dá aj prácou. Ibaže to je ten najmenej využívaný spôsob.

Bol jediný čo na pracovisku obstál. Doslovne.

V práci sa vedel oháňať. Výhovorkami.

Človek obyčajne býva najviac zaneprázdnený vtedy, ak má skutočne čosi hodnotné urobiť.

Prespal dobu. Nevadí, bola pracovná.

Vo firme bol skrytou rezervou. Márne ho často hľadali.

Jediná vec čo bola v ich firme pružná bol materiál.

Pracovnú dobu dokonale využíval. Vo svoj prospech.

Nevyčítali mu chyby. Boli radi, že robí aspoň niečo.

Cement býva na stavbe často jediný čo sústavne a tvrdo pracuje.

Ak sa chce človek niekam dopracovať, nestačí aby bol iba zamestnaný.

Niektorí sa práci nevyhýbajú. Iba robote.

Pracovnú náplň mnohých napĺňa prázdnota.

Človek pracujúci s lopatou sa má vždy o čo oprieť.

Pracovný čas využíval tak, že ho využíval.

Najlenivejšia vec na svete je zástrčka. Do práce ju treba strkať.

Koniec ukážky

ISBN 978-83-7490-764-4

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2015

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

Prológ:

Curriculum vitae

(Totalitný) životopis autora

Čo je vlastne aforizmus...

O HUMORE

PRÁCA