O knize

Hudba po půlnoci (1994) je jedinou knihou poezie v celém Kloboukově díle. A rozhodně není titulem do počtu. Naopak! Je pozapomenutou perlou moderního českého básnictví minulého století. Vznikala v rozmezí let 1964-1984. Autor v ní cílevědomě hledá smysl života a místo člověka na zemi, a to v událostech a postupném plynutí času.

O autorovi

Jiří Klobouk (nar. 1933) se věnuje psaní rozhlasových her, povídek a románů. Jeh povídky v anglickém překladu vydala řada předních amerických a kanadských literárních periodik (Chicago Review, Partisan Review, Prism International). Kloboukovy rozhlasové hry byly uvedeny v mnoha evropských rozhlasových stanicích. V poslední době mu v České republice vyšly román Kdo stoupá do schodů (Carpe diem, 2006), Americká žena a jiné povídky (2008), Můj život s Blondie (2009) či Jazz II: Rodiče (2010). Po roce 1968 žil v Kanadě, nyní je jeho domovem New York.

Jiří Klobouk

Hudba po půlnoci

stínohry & události & evokace

Ukázka z elektronické knihy

Jiří Klobouk

Hudba po půlnoci

Kniha navíc rozšířená o audia a ještě další video je k dispozici v aplikaci CARPE DIEM ONLINE pro iPad.

Používání elektronické verze knihy je umožněno jen osobě, která ji legálně nabyla, a jen pro její osobní a vnitřní potřeby v rozsahu stanoveném autorským zákonem. Elektronická kniha je datový soubor, který lze užívat pouze v takové formě, v jaké jej lze stáhnout z portálu nebo v aplikaci. Jakékoliv neoprávněné užití elektronické knihy nebo její části, spočívající např. v kopírování, úpravách, prodeji, pronajímání, půjčování, sdělování veřejnosti nebo jakémkoliv druhu obchodování nebo neobchodního šíření, je zakázáno! Zejména je zakázána jakákoliv konverze datového souboru nebo extrakce části nebo celého textu, umisťování textu na servery, ze kterých je možno tento soubor dále stahovat, přitom není rozhodující, kdo takovéto sdílení umožnil. Je zakázáno sdělování údajů o uživatelském účtu jiným osobám, zasahování do technických prostředků, které chrání elektronickou knihu, případně omezují rozsah jejího užití. Uživatel také není oprávněn jakkoliv testovat, zkoušet či obcházet technické zabezpečení elektronické knihy.

Všechna práva vyhrazena.

Tato publikace ani její část nesmí být publikována, uchovávána v rešeršním systému nebo přenášena jakýmkoli způsobem (včetně mechanického, elektronického, fotografického či jiného záznamu) bez předchozího souhlasu nakladatelství.

No part of this may be reproduced in any form or by any elektronic or mechanical means including information storage and retrieval systems, without permission in writing from the author. The only exception is by a reviewer, who may quote short excerpts in a review.

© Jiří Klobouk, 2015

Cover © Michal Huvar, 2015

© Carpe diem, 2015

www.carpe.cz

Made in Moravia, Czech Republic

ISBN 978-8-7487-125-2 (epub)

ČTYŘIKRÁT ANDANTE Z NOTOVÉHO SKICÁŘE

I. ANDANTE NON TROPE

bojím se nedomalovaného obrazu

kam zmizel malíř

bojím se liduprázdných ulic

kam všichni odešli

obávám se vstoupit do místnosti

kde nikdo nepromluví

– šeptání

předznamenává rytmus

jazzu –

bojím se ne smrti ale existence

mlčení

mlčení pasti

pasti na myši

pasti na člověka

tepaná mříž brány

červený koberec z rohu do rohu

hromada kamenných koulí

děla k těm koulím

povel nabíječům

výstřel…

bojím se nedělního odpoledne:

hrstka melancholických veteránů

podřimuje ve stínu lípy na nádvoří

Vojenského Historického Muzea v Praze

s párátky zapíchnutými

v ústech –

tak sladce chutná vítězství

&

kamarád nepřišel

čekal jsem marně

nedaleko před chrámem sv. Víta

II. ANDANTE AFFERTTUOSO

sedím doma sám

naprosto nepopsatelné ticho

mezi jednotlivými úhozy

do psacího stroje

třiadvacet hodin v noci

takové neúprosné šumění

by ocenilo ucho

mořského Protéuse

nic jiného nezná & neslyšel

žena E. odjela na venkov

s chlapcem M. do domku

zakoupeného před rokem

v K.

nadýchat se čerstvého vzduchu

ještě dřív než porodí dceru

(Jo.)

uplynulo patnáct dní

příliš dlouho

sto tisíc a jedna halucinací

přitom nepoukazují na žádné

orgie

které vám bezustání pingpongují hlavou

na záchodku ve Slovanském domě

i když se přiznám

z celého sedmiletého manželství

mi právě vytanul na mysli okamžik

kdy jsem byl na služební cestě

v O.

E. přijela za mnou

sotva mě spatřila stát uprostřed

hotelového pokoje

ulehla k mým nohám nahá

na koberec s tuctem propálených

děr od napůl dokouřených

cigaret

&

tohle všechno jako bych vzkazoval

za někoho kdo v obklopení

kamenolomu očekává popravu

mlčením

za zločin mnohomluvnosti

že Číňani vyzkoušeli první atomovou bombu

že komunista Ch. odstoupil z funkce

zatímco tři kosmonauti oblétávali zeměkouli

zkrátka a dobře na rozdíl ode mne

čím se zabývám když cestuju v letadle

jako nedávno

do B.

nedovedu myslet na nic jiného

než na sebe

&

aniž bych tušil že zrovna dnes začnu

s ANDANTE AFFERTTUOSO

seděl jsem nad psacím strojem

čistil zápalkou písmenka

poslouchal rádio:

„Večer po neděli“

zpívala Holiday

Olmerová

mezitím šla Snídaně

od Préverta

kterou musíte rozhodně znát

i když jste ji nečetli

myslím to smrtelně

vážně

každý zažil něco podobného

na vlastní kůži

do stroje jsem pak zasunul

zkušební papír abych si ověřil

zdárnost pročišťovací akce

vyklepal jsem písmenko jedno

vedle druhého

jako když se bláznivě líbáte

!ěščřžýáíé´=

WERTZUIOP%

asdQfghjklööyxcvbnm?./

+ˇů987654321

&.,MNBVCXY

A“SLDKFKJGH

určitě jste si povšimli Q

poněvadž Q

dovede ronit slzy

pokud ho s nemilosrdnou bezohledností

přehlédnete v řadě

III. ANDANTE PASTORALE

včera odpoledne jsem byl nakupovat

dopoledne mně telefonovala E.

(z K.)

představil jsem si

jak s tím nafouklým břichem

čekala několik hodin

na spojení

na venkovní poště

hlas se jí chvěl

nepatrně

dovede se vždycky pekelně

ovládat

&

pak vzal telefon Můj Chlapec M.

přešlapoval z nohy na nohu

osmdesát kilometrů daleko

v telefonní budce

snažil se mě uvidět na tuto vzdálenost

tady bytě u Stromovky

kde jezdí každou čtvrthodinu vlak

zapíská než vjede do tunelu

zeptal jsem se proč jsi tak smutný

odpověděl na rovinu

že by nutně potřeboval tiskárničku

kterou jsem mu slíbil

nejmíň před měsícem

a mně vám v tu chvíli

sevřela srdce

strašlivá zodpovědnost

&

nejdřív jsem se zastavil

v obchodním domě Mír

bez výtahu

měli tam tiskárničku jenom se zvířátky

hotová nula pro chlapce

který půjde příští rok do školy

a potřebuje si zakombinovat s písmeny

číslicemi

jedině že by tiskl jedno zvířátko

přes druhé dokud by nedošlo

k páření

v samém jádru zoologické transfigurace

dal jsem přednost dvěma archům

balicího papíru

čtyřem balíčkům toaletního

a vyrazil po ulici dolů

kudy jezdí tramvaje

jedenáct

osmnáct

osm

jedna

začalo pršet

zničehonic mi bylo

jako bych neuměl napočítat

do tří

&

k večeři jsem koupil Hovězí na houbách

čtvrtku chleba

zařadil se do fronty na Večerník

v domnění

že už je v prodeji

zatím dodávka byla bůhví kde

než jsem se vzpamatoval

nehromadila se za mnou

spousta lidí

(když něco začnu

dotáhnu to až do konce

ujišťoval jsem se)

přede mnou klábosili dva svrasklouni

jejichž jediným zaměstnáním

je čekání na cokoli

povídali si o osmnáctých

olympijských hrách

probrali všechny možné discipliny

se všemi příslušnými setinkami vteřin

se všemi namoženými svaly

se všemi kvalitami laminátových tyčí

se všemi nervovými výchylkami favoritů

kdy ani Petersen

který hodil oštěpem

jako první přes vybájenou hranici

devadesáti metrů

se neprobojoval do finále

protože si prý v nejkritičtějším

momentě

vzpomněl na manželku

která mu kdysi zahnula

v Japonsku v lese na úpatí

hory Fudži

se šikmookým diskařem

se všemi těmi nepředvídatelnostmi

namátkou vyberu

jmenoval se Schemansky z USA

skoro vůbec nejsilnější individuum

na světě

který měl tu smůlu

že zvedl pět set padesát

kilogramů nad hlavu

což by znamenalo nový rekord

kdyby ho nestrčili na váhu

a nenapočítali mu pět dekagramů

šunky navíc

což není dovoleno

co odporuje mezinárodním pravidlům

což je dokonce podfuk

jako když dejme tomu něco čmajznete

v samoobsluze

a chytnou vás

to říkali ti dva scvrklouni přede mnou

a můžete si z toho vybrat

co chcete

&

stál jsem třičtvrtě hodiny

v tom podzimním psím počasí

pozoroval

drobnou dívku v hubertusu

přecházela pár kroků ode mne

vyhlížela někoho v příčné ulici

s tak nekonečnou trpělivostí

že jsem se sám nemohl dočkat

toho kdo konečně přijde

kdo ji konečně políbí na rty

kdo ji konečně znásilní

kousek dál na přehlídkové pláni

kdo ji konečně sveze šest kilometrů autem

aby ji potom bez příčiny vyklopil

nechal trčet na silnici bez deštníku

bez nepromokavého pláště

bez vaječné skořápky

bez spermatozoidu v pochvě

jenom ve schoulené dlani

když prší

když bude vzlykat že nevěděla

že tohle je lásky možná poloha milování

a několik neprotnutých poloh

nevysloveného textu

tě miluji tě

a několik poloh ostentativního

mlčení

pak přijela šedivá dodávka

s Večerníkem

s nabouranou karosérií nad levým

reflektorem

dívka uchopila svazek novin

převázaný papírovým špagátem

a zmizela v nepřehledném davu

absolutní nenormálnosti

&

málokdy mi bylo tak s hlavou

ve smyčce

jako včera

když jsem se vrátil promrzlý

domů

vyzul si boty

zatopil v kamnech

rozsvítil stolní lampu

sedl si

zapálil cigaretu

otevřel Večerník

a pochvíli zjistil

že kromě mrtvoly pětapadesátileté

(R.L.)

vytažené v půl druhé odpoledne

z Vltavy

se nepřihodilo

nic

co by stálo za zmínku

IV. ANDANTE NOC MOTO

někdy se dokonce bojím slov takové

slovo grant

slovo elegance

slovo demagogie

slovo bižuterie

slovo Popocatepetl

slovo – SLOVO

kdy spoluobyvatelé Země pohlížejí ztichlí

ztrnulí vzhůru

k obloze

kde se zničehonic objevilo

slovo načmárané ploutví prchajícího

jednoplošníku

v úděsu čtěte:

Z Í T R A !

padáte

prosíte

pláčete

sténáte

zbytečně

ZítřkůM nelze zabránit

nemáte sebemenší šanci na přežití

ani kdybyste si škvírou mezi

přivřenými víčky připustili naději

že to zÍtRa místo Vás možná odskáče

kupříkladu: zaprodanec vlasti

odrazník spolubližním

patolízal ve vlastním zájmu

přisluhovač nadřízeného

kariérista bez ohledu

fízl pod parapletem

hysterka s natáčkami

bývalý SS-ák

(doktora politických prasáren nevyjímaje)

pojednou zakviknete

ZíTřEk se dostavil

je po Vás

skutečně zrovna po Vás (jemnovlásku)

marně simulujete dýchání plícemi

„kolego“

zatímco druzí vstali

oprášili si okázale kalhoty

aby před Vámi nevypadali

jakože rozcházejíce se do svých domovů

nedbají o vázanku nakřivo

&

v takovém neojedinělém případě

zbývá vysvětlit slovo Bůh

každý jednotlivec vidí Zachraňovatele

svýma soukromýma očima

na kříži na louce U Tří Pštrosů

v louži vybryndaného piva

u maminky

tedy Bůh de facto existuje v tom smyslu

že ho máme zalezlého pod nehty

jimiž si drásáme kůži rozežranou

solí z Betléma

ve snaze odhalit

naprostou čistou totální pravdu

proč byl Trojský kůň ze dřeva zneužit

(v dobrém slova smyslu)

proč vznikla I. světová

proč druhá

husité & Žižka & kdo v Dallasu zabil

J. F. K.

kdo má na svědomí čtyřiadvacetihodinovou

jepici

kdo slétání supů jejich černé kroužení

kdy vymyslel lidskou potravu

těm ptákům

těm plynovým pecím 1939 & 1945

kdo navedl spolumajitele klíčů

aby dnes zítra v noci pozdě k ránu

ve 12,30

lezli po kolenou v porodních bolestech

neschopnosti odemknout truhlici

s drahokamy v páté řadě zaplivaného biografu

na plátně otazník

jaký význam obsahuje v tom bloudění odnikud

nikam

trochej

jamb

daktyl

nejsem-li schopen vyzvrátit zaklínadlo

Tvého průvodce na cestu bílou jako

z porcelánu

pokud ovšem nedáš přednost Bohu

jemuž já se klaním

říkám mu

JAZZ

&

neshledávám nic neobvyklého na tom

že dnes venku sněží

za oknem dvůr za dvorem domy za domy park

za parkem řeka za řekou (ZOO) louka za loukou

kopec za kopcem zaplevelený blázinec

a přece

vločky nedopadají tiše k zemi

ale hučivě víří víří stoupají

zpět k obloze

jakoby odmítaly splynout

navždy se přimknout

klesnout na kolena s odpuštěním na rtech

jakoby se navěčnost snažily udržet

v delikátní rovnováze mezi Nebem a Zemí

dokud je nezkapalní kanonáda z osobní zbraně

znervóznělého Dobrodruha

(pak prší)

prostor mezi domy temně zaplňuje okřídlený hmyz

šeří se stmívá se

naproti řada záchodových oken

grimasy vykřičníků

někdo tam splachuje

někdo tam vyvrhuje nestrávené zbytky potravy

tupě zírá ode zdi ke zdi

na štafle

na hadici od vysavače

na plynoměr

na hadr na hřebíku

na rýžový kartáč

na perský koberec

prožraný skrz na skrz molovou stupnicí

(slečna ze piánem)

někdo tam vkloní hlavu do světlíku

aby zvířecím řevem upozornil

na nevyzpytatelné nebezpečí

slábnoucí zemské gravitace

ten někdo: pochopitelně jsem to já – otec

zatímco Ty M.

zíváš ve školce v sousedním domě

nedaleko bíle pruhovaného okna

polepeného pimprlaty ze stříbrného staniolu

šeří se stmívá se

žmouláš v ruce upoceného medvídka Míšu

vycpaného pilinami

ptáš se už nejmíň postopadesáté učitelky

odkud kam padají sněhové vločky – a kdoví jestli

kdy se navrátí motýli – a kdoví jestli

jsem to já? – a kdoví jestli…

&

ještě po letech

mám výčitky svědomí

že jsem se dostavil

v tak nevhodnou dobu

jednoho březnového dne

roku třicet tři v městeč. U. H.

a) malá řeka

b) malá pošta

c) poměrně velká nemocnice

d) malé nádraží

e) dva větší kostely

f) čistírna

g) cukrárna

h) velká věznice

ch) kasárna

i) fotbalové hřiště pod Kopcem

j) trochu kultury hned za rohem

k) skautská klubovna v parku

atd. (švarní šohajové)

jakoby mi byl zároveň

s mateřským mlékem

předkládán k zaplacení

účet

(dejme tomu s každým nasssss-

áknutím 2,40 korun československých)

že se tehdy v Něm. šplhal k moci Hit. že tehdy nebyla k spásání ani

tráva pro krávy že ti co stáli dlouhé fronty na trochu teplé polívky

mlátit zaťatými pěstmi do prázdných ešusů (tam tam) třásli se zimou

v přeplněných čekárnách odjezdových kanceláří bez možnosti zakoupit

si jízdenku na Gibraltar bez možnosti odcestovat na Mars bez znalosti

barevné televize Williama Saroyana a jeho Mladého odvážného muže

na létající hrazdě bez znalosti autostrády Emanuela Moravce bez

znalosti umělých družic Země umělých ledvin umělých vajec špenátů

karafiátů odvrácené strany Měsíce bez znalosti světového rychlostního

rekordu pana Campbella vytvořeného letos na dně Solného jezera bez

znalosti že člověk v roce 1965 překoná při skoku do výšky laťku

usazenou mezi dvěma kovovými stojany v astronomickém souhrnu

dvě stě dvaceti devíti centimetrů

bez znalosti …

jenom několik bicyklů

opřených o okopanou

omítku neomítnutých

brlohů

bez znalosti esperanta

jenom několik hladových

lesklých Leninových očí

v olysalé tmě

mě navždy doprovází

jako bič

vykřesávající jiskru

na hřbetě lunaparkového psa

Ty M.

narodil ses šťastlivěji

jenom ojediněle jsou slyšet

výstřely na zestátněných

popravištích

&

neměj se mnou soucit

nevkládám v tom smyslu do Tebe naději

opomíjel jsem rodiče jako oni opomenuli

pochovat do společného

hrobu babičku s dědečkem

i Ty budeš kálet

na automobily předků

na jejich věčně zamlžená okna

kde jenom ruka se svrasklou

kůží čas od času

vytvoří průhled do prudce

ubíhající krajiny

ta ruka může patřit komukoli

prezidentu Středoasie

polepená flastry

následkem pohmožděnin

utrpěných neustálým

stiskáním hrdel v rámci

nastolení totálního sebeukájení

budeš kálet na náš stereotyp souložení

bude Ti nějakou dobu vrtat hlavou

náš osobitý mechanizmus zaklínění

dokud upřímně řečeno nerozpoznáš

že i tato zdánlivě neukončitelná

činnost

je nám přiřčena jako stromy

řeky

moře

a jeho slunné pobřeží

Kilimandžáro

a jeho africká čepička sněhu

jejíž proměnu

ve dva tisíce kbelíků duhových kapek

nemůžeme kdykoli se nám zamane uskutečnit

bezpředmětným posunkem

pouhopouhým uchopením proutku

hledačů studní

ani se vykoupit z otroctví neschopnosti

tunou ryzího zlata vykopaného v potu tváře

na zahradě oplocené laťkovou zátarasou

v Českém ráji

takže se ptáš tak co

tak co tedy (zbývá)

nic

kromě Tvého vlastního neúprosného myšlení

ať bude směřovat

ke zločinu zavraždění usurpátora

otravou jedovatými muchomůrkami

k pocitu

žes konečně vynalezl

Perpetuum Mobile

&

musím na Tebe myslet

od samého rána

od Tvého sladkého probuzení

kdy proneseš pár roztodivných

slov v rozespalosti

beru Tě do náruče

teď si oblíkni bílé tričko

pojď do koupelny

opláchni se studenou vodou

vyčisti si nos

vydrhni zuby

vykloktej

pojď

vyčůrej

vykakej

pořádně se nasnídej

buď silný buď velký buď chytrý buď rychlý buď neúprosný buď

nelítostný buď spravedlivý buď pravdomluvný buď světlovlasý buď

hnědě opálený buď plný vitamínů C a A a B a F

& teď seber se a vypadni

potřebuju psát

potřebuju klid

potřebuju místnost

s vytapetovanými dveřmi

beze svědků

kde bych se mohl zavřít

na tisíc západů

kde bych si mohl srovnat

nesrovnatelnosti v hlavě

kde bych neslyšel umývání nádobí

kašel

Tvé sádelnaté chůvy

vypadni rychle po schodech

dolů

nezabij se

snad se někdy potkáme

náhodou

sami dva v liduprázdné ulici

já pravděpodobně se starým hrncem

na zavařování ovoce pod paží

(vůně povidel)

Ty M.

bůhvíco potáhneš v děravém ruksaku

hrdost

snad

skloníš se ke mně

starci chvěju se

snad

přitisknem rty na rty

(Praha: 1964-65)

BÍLÉ DNY

A. BÍLÝ DEN (první)

I.

Ležím od pondělka v nemocnici

úterý

bílé rámy oken

bílé postele

bílé povlečení bílá slova sestřiček

a jejich obrýlených šéfů

bílé pilulky

polykané ústy porcelánových uklizeček

za okna padl bílý sníh

hřbitov na vzdáleném kopci bíle

mramorový

jenom vrány jsou černé

krákají

zelenáč

zelenáč

zelenáč

II.

Necítím vůbec nic

středa nic

ani lásku ani rohu ani smrt na jazyku ani život v cukajících údech

ani útěk rozbahněným lesem ani křeč automobilového závodníka O. P.

ani chlad jeho strnulých prstů na volantu v 60°-ové výhni Celsia

asfaltové silnice

ani pronikání skrz bílou stěnu do sousedního pokoje

ani

ani

jenom bíle inkoustová noc

obraz zavěšený na protější stěně v pozlaceném rámu

zpocený býk horkými cákanci

zbělostňuje sežehlou louku

III.

Kolik osmahlých sochařů

kuchařek

elektroinženýrů

provazochodců na bílém vláknu v meziposchodí hotelu Esmeralda

jazzových vibrafonistů

jsme ledabyle odkráglovali

s přivřenými víčky popravili odsemeněním se v kupce

voňavého sena

letní noc

májová noc

slané krůpěje orosily čelo záletné Pimprleny

slastí strachu z nebezpečí možného odhalení

(a trvalé šlépěje zanechané na tomto světě

v Polynezii sněným mužem)

kdežto já v tomto bílém okamžiku šílím ve čtvrtek nadějí

že střevní infekce je předznamenáním základního obratu

v biologickém mechanizmu Adama & Evy

zkrátka a dobře fantazíruju jak si to přihasím za pár dní

na koloběžce domů

a složím Matce k nohám

naše třetí

dítě

IV.

Pro oživení paměti opakuji

necítím v pátek vůbec nic

absolutní nostalgie

trpí tím prezidenti

hazardní hráči karet

předsedové jednotných zemědělských družstev

děti předškolního věku

masturbanti nad stránkami pornografických magazínů

prodavači v plátěných stáncích se shnilou zeleninou

řidičky taxíků v zatáčce atentátníků u Bulovky

úředníci v továrně na výrobu olomouckých tvarůžků

pokud někoho zajímají další podrobnosti

absolutní nostalgie

je v podstatě tápání v bílé oáze smutku

suneš se chodbou čpící morfiem

levá doleva pravá doprava

tak zesláblá nebývá ani jarní moucha

bílí blázni civí na prstech je nelze spočítat

náhle upadneš: nohy rozjeté do stran

žirafí stébla

čemu se smějete bílí blázni

snažíš se jim vysvětlit

jsem pouze ožralý pianista

na cestě do koncertního sálu

B. BÍLÝ DEN (šedivější)

I.

Upřímnost je přiznání se k bezmoci

třesou se mi ruce

pokouším se stát vzpřímeně a hrdě

pohled z okna je sebevražedný

stromy pokud nezuhelnatěly leží zpřerážené

vichrem

slunce se neustále přibližuje

nasaďme si brýle

dokud je čas

připravit se na otázky budoucnosti

zůstanu skoro zdravý

zůstanu skoro šťastný

zůstanu skoro bohatý

zůstanu skoro zoufalý

nad tím

jak silná je láska k ženě

II.

Jak silná je láska k ženě

zeptejte se včely přelétávající

od okvětníku k okvětníku

pro většinu poživačů medopláství

láska přichází někdy o půlnoci

nohy křížem pod zavěšeným zrcadlem

naprasklé melancholie

nikoli zvolá počmáraný Pierot

do vyprázdněného hlediště

(jenom z provlhlých lůžek vycházejí

milostné vzdechy)

kruhy pod očima na pokraji vysílení

láska k ženě – dva různobarevní koně

jeden bílý druhý černý

staletími prošedivělá šachovnice

buší kopyty do vyprahlé země

pít! pít! (pramen živé vody)

jejich vzájemné přimknutí se

prolnutí se sodomie

princův meč vnořený po rukojeť

do královniny pochvy

zatímco my vzrušení jejich mlaskavým tancem

zíráme v nedalekém křoví

bezdešší

ovíváni průsvitným závojem

odhozeným do šípkového trní

bezhlavou krasojezdkyní

C. BÍLÝ DEN (časoměrný)

Zatím jsem o Tobě pomlčel Jo.

jsi ještě malá

narůstáš rovnoměrně

bez chloupků

nikde

vrtulník přeletěl

svítalo mrtví nepovstali

jsi ještě malá rozumíš

červená

modrá

zelená

vlak jede

teď ještě ne

nežádej vysvětlení proč

nepátrej

proč na jihu neznámo usmrtilo vlaštovku

říká se Máš život před sebou Jo.

tak tedy trpělivě trpělivě

naslouchej

mlčenlivě

pozoruj

oči měj otevřený

chápu nechápeš

prostor

vsakuje řadu Tvých nejoblíbenějších automatických hraček

k čemu jsou splasklé balonky

zmrzlé velryby

rozteklá lízátka

vata do uší

dům hrůzy

pitevní exhibice na Karlově univerzitě v Praze

rrrrrrrrrrrrrrrrrrrračte vstoupit!

napůl tělo ženy napůl ryby napůl život napůl smrt napůl láska

napůl skořápky oříšků plují

Tichým oceánem

Siréna

napůl svlečen sleduji jejich

nekonečnou pouť

napůl zabořen do písku na pobřeží

šilhám po Tobě

Jo.

jsi napůl dítě napůl žena

mohu Tě uchopit do dlaně jakobych pozvednul

prs Tvé Matky

když s Tebou laškuji jakobych motýlím křídlem vztyčil

hrot prsu Tvé Matky

Tvé nádherné Matky

mé ženy má dcero

Jo. Chápu doposud nechápeš že

jediný rozdíl mezi Vámi dvěma je obsažen v textu Jacka Kerowacka:

(Ach, Sarino, pojď se mnou na mé Záhořovo lože, dej mi noc s tebou

promilovanou až do svítání, než vyjde Juliino slunce a klesne Rome-

ova ampule, než ukojím svou žízeň samsarskou na prahu růžového

těla tvého rozlévat se a vysychat a sýčkovat nicotu dalšího dítěte,

pojď, sladká Sarino, do mého smilného objetí, ponoř se do mé-

ho čistého mléka abych si zošklivil výměšky jež zanechám

v tvé požehnané dutině měchýře & vulvy, tvé opojné propilo-

vané úžitně krvavé kloaky, jíž pomalu vzlíná nedočkavá šťá-

va do hradeb tvého rozštěpeného těla, já přitisknu tvá ro-

zechvělá stehna k srdci svému a zlíbám tvé rty a tváře

a vlasy a pomiluju tě všude a tak se stane – )

jestli chápeš Tebe se týká 24. 11. 64.

den Tvého zrození

zatímco 1 7 1 1 9 6 7 v půl dvanácté dopoledne

několik

sterilizovaných

mikroorganizmů

tiše

vplulo

kanálem

do

řeky

a

dál

dál

dál

kdybych

věděl

Jo.

jak

vyrazit

z kroužení!

D. BÍLÝ DEN

O

jako

Osud

Oceán

Opereta

tři nahodilá slova

sametové ruce

západ slunce

moje neviditelná chůze mezi viditelnými přízraky

kolik zbývá kroků k místu které jsem si neuvědoměle předurčil

zařízlo se mi do paměti jako vybledlá skvrna na stránce beletrie

stín na zdi

pohyb dveří

vstupuji do místnosti která je ohořelá steskem

posadím se za stůl bez šuplíku

na zemi leží obsah vysypaný bez ladu skladu jako vnitřnosti

prolezlé dvoj.: teč: ka: mi:

zažloutlá fotografie

mizející vášně

nic zvláštního se neděje držím ji mezi prsty je sladká je drahá

je perverzní

třes vrcholu ji zachvacuje sténá dýchá mučí sama sebe výš výš

vzlétnout propadat se za úpěnlivého výkřiku kohoutího rána jsem

s tebou svírám tě mezi prsty neboj se neboj má lásko miluj

když šeptám peklo

skřípání rumpálu

našeptávám děvko

kůň no hnojišti

překláním se před výkladní skříní s výprodejem lehkomyslností

čím se to bavíš když tě objímám do ztracena

co máš na mysli tím věčným prohlížením Gaudinova „Útěku“

kdo ti poradil že stačí přiložit ukazováček na narůžovělou

svědivou ránu a v rozkroku potom upíráš zkrvavěné oči do neomítnuté

zdi

vzdycháš cosi vzdáleně přichází

ozvěna

že konečně umíráš

zpívej rychle

odhoď lékořicovou slupku do bláta

lafetu děla svrhni se skály dětské kolo zdemolované pouliční tragédií

navrš na hromadu starožitných odpadků lidství jablko rozpul si sekyrou

hlavu

vyjmi mozek

zpívej rychle

pádluj v tratolišti krve

mezi

babylonem stříbrohlavých negativů

za odměnu budeš po mnoho let kralovat

v salonu

archivní fotografie

jistě

O

jako

Osud

Oceán

Opereta

Princezna

4 nahodile propojená slova

ZBĚSILÉ ALCHYMIE

(Nemocnice Bulovka, Praha: leden – 1967)

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

O knize

O autorovi

Titulní strana

ČTYŘIKRÁT ANDANTE Z NOTOVÉHO SKICÁŘE

BÍLÉ DNY

LÉTAJÍCÍ ČERNOCH

MOTO K NENAPSANÉMU ROMÁNU