Tony Crabbe

PREČO NIKDY NESTÍHAM?

Ako nájsť rovnováhu medzi prácou a životom

Ukážka z elektronickej knihy

Tony Crabbe: Prečo nikdy nestíham?

Copyright © 2014 by Tony Crabbe

First published in Great Britain in 2014 by Piatkus

Translation © 2015 by Zdenka Hudáková

Cover © 2015 by Emil Křižka

Slovak edition © 2015, 2015 (elektronická verzia) by NOXI, s. r. o.

ISBN 978-80-8111-239-3

www.noxi.sk Všetky práva vyhradené.

Poďakovanie

Ocko, ďakujem „za prechádzky okolo salaša“. Zachránili ma pred nudným životom čísiel. A mami, tebe za to, že si mojím základom, mojim bezpečným útočiskom (a zdrojom najlepších makarónov so syrom na svete). Neviem si predstaviť lepších rodičov, ani krajšie detstvo.

Paddy, tebe vďaka za to, že si vždy prvý, kto sa vypytuje a kto ma bez prestania povzbudzuje. A ty, Barry, si pre mňa i pre ostatných inšpiráciou a katalyzátorom. Obaja ste mi viac rodinou než priateľmi. Ďakujem vám za to, ako úžasne podporujete Dulcie, naše deti i mňa. Bez vás by sme tých posledných pár rokov neprežili.

Martin, Pete, Fiona, Doug a Gerry – vy patríte k mojim najbližším! (Mimochodom, Pete, toto je jediná časť knihy, ktorú si musíš prečítať.) Všetkých vás tým drsným chlapským spôsobom milujem a teším sa budúcoročné dobrodružné Crabbeho hry. Navyše dúfam, že si touto knihou vyslúžim inú prezývku ako Krumpeľ!

Dame, vďaka za pozvanie na konferenciu, ktorá to všetko spustila. Ale vďaka najmä za to, že si výborný priateľ a spolukonšpirátor. Ty najlepšie vieš, čím prechádzam. Shiv, ako by som mohol uspieť bez možnosti debatovať o tom, ako ťažko sa píše bez spriaznenej duše? Ďakujem ti. Bola si tou najúžasnejšou otravou, ktorá ma prinútila písať.

Dom a Kate, Vám ďakujem za to, že som mohol piť váš čaj a písať prvú polovicu tejto knihy vo vašom záhradnom prístrešku/posilňovni. Bolo to úžasné miesto na písanie. Vždy som sa u vás cítil vítaný. Ako doma.

Sue, Justin, Ali a Clair, vďaka za taký múdry výber svojich partnerov! Dunc a Claire, ďakujem za to, že ďalej plávajú pod vlajkou Yorkshiru.

A obrovská vďaka všetkým v Little, Brown. Práca s vami bola pre mňa naozajstným partnerstvom. Ďakujem Timovi Whitingovi, lebo mi dôveroval, aj za to, že formoval moje myslenie a premieňal moje počiatočné nesúvislé myšlienky na niečo oveľa cennejšie. Zoe Bohmová, boli ste úžasnou vydavateľkou, trpezlivou do úplného konca. Pracovať na knihe s vami bol naozaj pôžitok. A Alison Sturgeonovej ďakujem za redigovanie. Nemám poňatia, ako ste urobili to, čo ste urobili. A ešte tak rýchlo a zrozumiteľne. Spoločnými silami ste so Zoe z nebrúseného diamantu vytesali šperk.

Jack, vďaka za všetky dôležité otázky i za to, že máš odvahu ísť svojou vlastnou cestou. Si výnimočný človek. Veľa sa od teba učím. Ben, ďakujem za poskakovanie po ulici, za tvoj zmysel pre humor – vždy si ma rozosmial. A tebe Serena, ďakujem za to, že si taká princezná, moje milované dievčatko plné ohňa a objatí. Vy, všetci traja ste zo mňa urobili najšťastnejšieho otca na svete. Vyplnili ste mi život lúčmi tej pravej radosti. Ďakujem, že máte so mnou a s touto knihou trpezlivosť. Som na vás nesmierne pyšný. Niet divu, že mojím obľúbeným číslom je trojka!

Najviac zo všetkých patrí moja vďačnosť tebe, Dulcie. Priviedla si ma k tomuto projektu, nahovorila si ma naň a a motivovala. Podobne ako všetky naše projekty, aj toto bola tímová práca. Jin a jang, párovanie protikladov zviazaných spoločným cieľom. Toľkých vecí si sa zriekla, aby táto kniha mohla vzniknúť. Toľko iných si na seba vzala. Bez teba by moja kniha nikdy neuzrela svetlo sveta. Nielenže si mi ju umožnila písať tým, že si robila všetko ostatné, ale tvoje šikovné podnikateľské vedenie ma priviedlo na toto miesto a pomohlo mi nájsť si vlastnú životnú dráhu. Venujem ti ju, moja drahá priateľka, moja spriaznená duša, moja láska, moja žena, môj život.

ÚVOD

PREKONAJTE PREPRACOVANOSŤ

Ako pred viac než dva a pol tisíc rokmi povedal Budha … všetci sme mimo svojich skurvených myslí.¹

Albert Ellis (považovaný za druhého najvýznamnejšieho psychoterapeuta v histórii, 1913–2007)

Ako dlho vám trvá, než sa každý deň dostanete k svojmu počítaču a otvoríte svoj prvý mail? Alebo ho azda zapnete hneď potom, ako si dáte kávu a začne každodenný zhon? Aj cestou do práce múdro využívate svoj čas, prebehnete kopu mailov a správ, prijmete náhodný telefonát. Chvatne vbehnete do kancelárie, beháte z porady na poradu, od jednej úlohy k druhej, žonglujete, odpovedáte, konáte. Máte pocit, že každý od vás niečo chce, požiadavka za požiadavkou, topíte sa, ale nesmiete to dať najavo. A tak sa predierate ďalej, rýchlejšie, skláňate hlavu, len robiť, robiť a robiť.

V určitom okamihu odchádzate z práce a domov prichádzate pohltený pracovnými myšlienkami. Vaša rodina je úžasná, ale je aj záťažou a rozptyľuje vás. Večer trávite s rozpoltenou pozornosťou, podchvíľou kontrolujete maily, ktoré vás ľahko podráždia. Viete, že by ste mali mail vypnúť a užiť si tento čas so svojimi najbližšími, ale práve v tejto chvíli ste v jednom kole. Mimochodom, robíte to pre nich.

Pokúšate sa relaxovať pri víne a televízii a vyčerpaný si odchádzate ľahnúť (naposledy skontrolujete telefón, či neprišiel ešte nejaký mail). Máte slabý spánok. Váš mozog neustále pracuje a rieši problémy. Zajtra sa určite nezobudíte svieži a oddýchnutý.

Nemôžete uniknúť pocitu, že ste zlyhali ako partner, rodič a priateľ. Nedarí sa vám držať krok a fungovať tak, ako by ste si priali, nedarí sa vám viesť život, aký ste chceli. Stal sa z vás tak trochu prázdny, trochu krehký a trochu bezmocný človek.

Ozve sa zvonenie. Otvárate svoj prvý mail…

„Prepracovanosť“

Dovoľte mi najprv vysvetliť, čo chápem pod pojmom „prepracovanosť“ (lebo táto kniha nie je manifestom záhaľčivosti). „Prepracovanosť“ je ten hektický, vždy bdelý multitasking, čo nás poháňa vpred v našich preťažených životoch. Žiada od nás, aby sme boli stále pripravení, pravidelne kontrolovali telefóny a preskakovali od úlohy k úlohe. Je to žonglovanie, hromadenie a zhon, a tvorí väčšinu našej každodennej existencie. Je to naliehavosť, rozptyľovanie a vyčerpanosť.

Prepracovanosť škodí zdraviu

Stres má jednoznačnú biologickú funkciu: pripravuje nás na nejakú činnosť. Do istej miery ho vlastne môžeme vnímať ako stimulátor výkonnosti. Samotný stres nám neškodí, mnohých z nás však pocit preťaženosti poháňa k dosahovaniu nadľudských úspechov vo vytrvalosti a produkcii. Aby sme sa cez to všetko dostali, musíme makať a hecujeme sa stresom (a kofeínom). Naháňame sa, predierame a tlačíme k tomu, aby sme sa udržali v jednom kole, bojíme sa, aby nám nespadla lopta, málokedy sa zastavíme, zriedka dobijeme energiu. Len sa ženieme vpred. Telo však nemôžeme neustále zamestnávať. Je stvorené na prepínanie medzi pasívnym a aktívnym stavom, rozpáli sa do bodu, keď ho začne poháňať adrenalín, je v stave pohotovosti a potom chladne, až kým sa neupokojí. Nával prepracovanosti však už dávno nie je príležitostný, premiešaný obdobiami pokoja a pohody. Neustále sme v jednom kole a plnou rýchlosťou sa ženieme ku koncu. Keď neumožníme telu prechádzať medzi stavmi „on“ a „off“, nedávame mu možnosť zotaviť sa a tým mu spôsobujeme „allostatické zaťaženie“ – najlepšie opísané ako zrýchlené opotrebovanie tela a mozgu.

V Japonsku na vyjadrenie dôsledkov extrémnej prepracovanosti existuje slovo karoshi, čo znamená „smrť z prepracovanosti“. Karoshi nastáva pri chronickej únave spôsobenej dlhotrvajúcim vytrvalým stresom, ktorá vedie k cievnej mozgovej príhode a chorobám srdca. Pre väčšinu z nás sú dôsledky prepracovanosti spôsobené allostatickou preťaženosťou oveľa menej dramatické, ale aj tak sú dosť zlé. Človek, ktorý je „vždy zapnutý“, má nižšiu výkonnosť, postupne mu slabne pamäť a zvyšujú sa všetky možné zdravotné riziká: kardiovaskulárne ochorenia, znížená výkonnosť imunitného systému a predčasná smrť. Istý odborník v USA vypočítal, že asi 60–90 % všetkých návštev u lekára súvisí so stresom².

Napriek tomu horúčkovitý trvalý stres v celosvetovom meradle narastá. V Číne 75 % opýtaných uviedlo, že ich pocit stresu za posledné roky vzrástol a celosvetovo nárast stresu priznáva polovica všetkých pracujúcich.³ V Mexiku, Rusku a Brazílii tvrdí približne 70 % žien, že sú väčšinu času v strese^4.

Prepracovanosť škodí vzťahom

Prvými obeťami prepracovanosti sú naši najbližší a nášmu srdcu najdrahší. Predpokladáme, že náš pochopia a tak im kradneme náš čas, našu pozornosť a dokonca i našu náklonnosť. Takáto krádež vo väčšine prípadov vzťahy s našimi najbližšími nezabíja, len ich vymieľa, zožiera ich zvnútra. V USA sa napríklad 69 % rodičov domnieva, že ich stresujúci a rušný život neovplyvňuje ich deti; a predsa 91 % týchto detí nesúhlasí, pretože zažívajú krik, samotu i nedostatok pozornosti zo strany rodičov^5. Obyvatelia Južnej Kórey, ktorí majú dlhší pracovný čas ako zamestnanci ktorejkoľvek inej krajiny, sú príliš pohltení prácou na to, aby mali deti. Južná Kórea má najnižšiu mieru pôrodnosti zo všetkých krajín OECD. „Pri strhujúcom, nervóznom a prázdnom živote sa výchova detí stáva problémom,“ napísal fejtonista Kim Younghwan^6. Juhokórejčania sa dostali aj na čelo svetového rebríčka v počte samovrážd. V Indii zápasia zamestnaní rodičia s tým, aby si našli čas pre svoje deti. Podľa zistení jedného z výskumov otcovia trávia denne rozhovormi so svojimi deťmi v priemere iba sedem a matky iba jedenásť minút^7.

Prepracovanosť ničí šťastie

Za úspechom nás najčastejšie ženie viera, že viac peňazí sa rovná väčší majetok, lepšie postavenie a vysnený život. Prepracovanosť nám neprekáža. Domnievame sa, že stojí za to obetovať zásady, vzťahy i zdravie, len aby bol náš život lepší. Je to však naozaj idiotská predstava. Po prvé, výskum ukázal, že dosiahnutie týchto cieľov len vo veľmi malej miere ovplyvní našu duševnú pohodu^8. Po druhé, veci, ktoré obetujeme – vzťahy, zmysel života a zdravie – sú to jediné, čo nás môže urobiť naozaj šťastnými a len s nimi náš život za niečo stojí. Po tretie, ľudia, ktorí sa sústreďujú na vonkajšie hodnoty – peniaze, hmotné statky a postavenie – sú menej šťastní a menej zdraví ako tí, ktorí sa zameriavajú na vzťahy, osobný rozvoj alebo prínos pre spoločnosť^9.

Prepracovanosť škodí kariére

Celá priemyselná éra bola o produktivite. Zaoberala sa efektívnejším, rýchlejším a (v ideálnom prípade) lepším produkovaním vecí. Dôležitá bola činnosť. Tí, ktorí pracovali húževnatejšie a efektívnejšie, boli úspešní. S narastajúcim množstvom informácií, komunikácií a potom aj práce pribúdali nástroje na zvyšovanie výkonnosti. Prvý raz v histórii môžeme pracovať kedykoľvek a kdekoľvek chceme – a presne to aj robíme. Pritom sa musíme stať dráčmi. Sme takí uponáhľaní, že nestíhame zdvihnúť hlavy a robiť niečo, o čom vieme, že by pre nás alebo pre náš biznis malo skutočný význam. Stali sa z nás komodity, produkujúce toľko hmoty, koľko sa len dá. Ale vo svete, kde je všetkého „priveľa“, už nejde o kvantitu. Pravdepodobne už dokonca nejde ani o kvalitu. To, na čom záleží, je pozornosť a diferenciácia, sú to ľudia, ktorí sa dokážu prekopať šialenstvom aktivity; ktorí na seba upozornia; ktorých si všimnú. A to sa vám nestane, ak máte sklonenú hlavu.

Prepracovanosť škodí biznisu

Podľa posledného prieskumu IBM^10 medzi viac ako 1 500 generálnymi riaditeľmi z celého sveta bude najzávažnejším problémom firiem v nastávajúcom desaťročí komplikovanosť, ktorú poháňa narastajúca vzájomná prepojenosť celosvetových trhov. Toto nie je svet, pre ktorý boli existujúce firmy pôvodne vybudované, kde sa problémy rozpitvávajú a analyzujú, kde odborníci poskytujú riešenia, kde usilovní robotníci plnia dlhodobé strategické plány, kde my všetci vieme, čo robíme. Generálni riaditelia sa obávajú, že ich podniky nie sú vybavené tak, aby si dokázali poradiť so svetom, ktorý je v neustálom pohybe a funguje v mnohopočetných prepojeniach. Nové problémy sa nedajú riešiť jednoduchým vylepšením alebo prispôsobením starých riešení.

Keď sa pýtali generálnych riaditeľov, aké schopnosti sú najpotrebnejšie pre dosiahnutie úspechu v nových trhových podmienkach, vybrali si zvláštne slovo – slovo, ktoré malo v lexikóne firiem málo miesta. „Kreativita“.

V nastávajúcom desaťročí bude kľúčovou schopnosť reagovať na nové výzvy naozaj novými a prospešnými riešeniami. Firmy potrebujú, aby sme ustúpili o krok späť, predstavili si nové možnosti pre podnikanie a vytvorili celkom nové riešenia. Stručne povedané, potrebujú, aby sme rozmýšľali. Firmy budú potrebovať ľudí, ktorí zdvihnú hlavy od svojich zoznamov úloh, spoznajú a vyriešia nové problémy, ľudí, ktorí vytvoria prevratné riešenia. Problémom je, aby si našli čas na rozmýšľanie a predstavili si, čo sa pravdepodobne deje medzi šialene prepracovanými pracovnými silami: ľudia musia odpovedať na priveľa mailov, chodiť na priveľa porád, plniť priveľa úloh.

Prečo si myslíme, že sme prepracovaní?

Príliš vysoké nároky na čas v nás vytvárajú pocit, že sme stále v jednom kole: naša schránka doručenej pošty i zoznam úloh narastajú, obrovské množstvo ľudí od nás niečo očakáva a naše firmy sa snažia vyrobiť s menším počtom ľudí viac. Hovoríme si, že „budúci rok bude lepší“ – viac v nádeji než v očakávaní. Tlak neprestáva ani po príchode domov, aj tam nás čaká zdanlivo nekonečný zoznam úloh a povinností.

Prečo sme naozaj prepracovaní?

•Nedostatok kontroly. Tvárou v tvár mnohým požiadavkám rezignujeme, vzdávame sa zmyslu pre kontrolu a oddávame sa pocitu bezmocnosti.

•Nedostatok rozhodovania. Sme príliš leniví, aby sme rozmýšľali o alternatívach, ako najjednoduchšia možnosť sa javí prepracovanosť.

•Nedostatočné hranice. Časové a priestorové hranice oddeľujúce prácu od života sú preč. Vládu nad svojimi životmi nezískame dovtedy, kým sa nenaučíme jasne stanoviť hranice.

•Nedostatočná sústredenosť. Zameriavame sa skôr na množstvo práce než na stratégiu úspechu. Nesústreďujeme sa na získanie vplyvu, a preto chradneme a upadáme.

•Nedostatočný zmysel. Keďže sme stále pohltení prácou, odpájame sa od toho, čo je pre nás skutočne dôležité; cítime prázdnotu a zapĺňame ju ďalšou prácou.

•Nedostatok sebadôvery. Sme nervózni, a preto zaujímame skôr obranný než pozitívnejší, individuálny prístup.

•Nedostatočný impulz. Vieme, že by sme mali žiť a pracovať inak; a predsa prejdú dni, týždne, mesiace i roky a nedarí sa nám urobiť potrebné zmeny. Naše životy plynú mimo nás, naše vzťahy chradnú a naša kariéra stojí na mŕtvom bode – nie preto, že nevieme, čo treba urobiť, ale preto, že to nerobíme.

Nie je nevyhnutné, aby sme boli stále zavalení prácou. Áno, je hodne toho, čo treba spraviť, ale presvedčenie, že ste vždy zaneprázdnení preto, lebo máte príliš veľa práce, je chybné a neužitočné. Prepracovanosť je normálnou odpoveďou na svet, v ktorom je všetkého „priveľa“. Nie je to však jediná odpoveď.

Priveľa

Žijeme vo svete, v ktorom je všetkého priveľa: priveľa práce, priveľa informácií a priveľa neistoty. Za tú chvíľu, čo ste si prečítali pár prvých odsekov tejto knihy, si ľudia poslali 200 miliónov mailov. V poslednej minúte nahrali do vášho počítača obsah troch dní. Za posledných 10 sekúnd objavilo 10 ľudí prvýkrát internet a mail a pridali sa k tomu hluku. Žijeme vo veku, v ktorom sila počítačov a rýchlosť pripojenia internetu spolu s množstvom informácií a zábavy exponenciálne narastajú. Uznávaný spisovateľ a kronikár moderného života David Foster Wallace opísal naše prostredie ako prostredie „totálneho hluku“11, v ktorom sme neustále bombardovaní „prekypujúcim praskaním“ nekonečných informácií, komunikácií a možností. Vo svete nadbytku sme súčasne prestimulovaní i znudení; obohatení i prázdni; so všetkým spojení a predsa izolovaní a osamelí.

Pracovníci informačných médií v posledných 20 rokoch mali pocit, akoby pili z vodnej fontány, z ktorej sa stala požiarnická hadica. Jednoducho platí, že keďže sa nástroje na zvyšovanie produktivity zlepšujú, vyrábame viac. Keďže sa nám ľahšie komunikuje, komunikujeme viac. Keďže sa svet stáva internacionálnejším, viac ľudí sa pripája k medzinárodnej komunikácii. Keďže sa zvyšuje výkonnosť technológií, firmy očakávajú oveľa viac od oveľa menšieho počtu ľudí. Keďže sa cítime neistejší, menej si dôverujeme, skrývame sa za ochrannú silu prepracovanosti. Každá akcia, na ktorú sa podujmeme, každý mail, ktorý pošleme, pôsobí ešte na niekoho iného. A aby sme všetci boli schopní robiť viac; vytvárame viac práce pre iných a tí na oplátku viac robia, čo znamená, že všetci máme viac a viac požiadaviek na seba.

Fakt, že je všetkého „priveľa“, sa nedá zmeniť

Jednoduchým faktom je, že „priveľa“ všetkého zostáva a bude sa každým rokom zhoršovať. Zvýšenie takéhoto preťaženia je dokonca nevyhnutné. Z roka na rok dostávame viac elektronickej pošty, prijímame väčšie množstvo informácií a očakávame, že sa dostaneme na vrchol poznania. Na budúci rok dostaneme ešte viac mailov. Nikto z nás nevráti technologické hodiny o 30 rokov dozadu a je vysoko nepravdepodobné, že naše firmy začnú hovoriť: „Oddychujte! Už toľko nepracujte!“ Potrebujeme nájsť inú odpoveď.

Počas celej histórie ľudstva sme žili vo svete nedostatku. Keď je niekde niečoho primálo, neustále sa snažíme mať viac. Či už ide o jedlo, materiálne veci alebo informácie, usilujeme sa získať zo všetkého toľko, koľko sa dá. Vzťahuje sa to aj na pracovisko. Základným princípom života v poľnohospodárstve, výrobe a dokonca aj v kancelárii je produktivita. Tak hráme hru na „Viac“. V práci predpokladáme, že budeme úspešnejší, keď budeme viac komunikovať, viac vyrábať a viac pracovať. V osobnom živote máme pocit, že budeme šťastnejší, ak viac získame, viac zarobíme a budeme mať vyššie postavenie. V obidvoch smeroch sa mýlime. Vo svete nadbytku, tam, kde je všetkého „priveľa“, už stratégia mať „viac“ ani v povolaní, ani v osobnom živote nefunguje.

Za „prepracovanosťou“

Myslím, že teraz je už jasné, že chcem zmeniť spôsob, akým sa o „prepracovanosti“ rozprávame.

Chcem ju jednoducho odsunúť na okraj. Chcem „prepracovanosť“ zniesť zo sveta ako značku. Ba dokonca mám ešte hlbší cieľ. Čo je ešte ďalej ako samotný význam slova „prepracovanosť“?

Opakom „prepracovanosti“ nie je relax a uvoľnenie sa, pretože aj vo väčšine voľného času sa pohybujeme a poskakujeme medzi povinnosťami voči rodine, spoločenskými médiami a digitálnou konzumáciou. V dnešnom svete je opakom prepracovanosti trvalá a sústredená pozornosť, hlboké zapojenie sa do konverzácií a aktivít, ktoré sú pre nás naozaj dôležité. Ide o to, aby sme si našli čas na premýšľanie, na prechádzku a vedeli sa do tých chvíľ pohrúžiť.

Existujú štyri základné prvky, pomocou ktorých môžeme prepracovanosť ignorovať. Odhaľujem ich v štyroch hlavných častiach tejto knihy. Sú to stratégie na boj proti rozptyľovaniu pozornosti množstvom práce, rovnako ako cieľ sám osebe.

Majstrovstvo – získanie kontroly nad svojím životom

Keď ľudí sústavne prenasledujú nepríjemnosti a zdá sa im, že nemajú situáciu pod kontrolou, začnú sa cítiť bezmocní. Po určitom čase sa prestanú snažiť niečo meniť alebo od nepríjemností utiecť (dokonca to nerobia ani vtedy, ak majú šancu). Už sa nepokúšajú o nič iné, chcú len vydržať. Stoicky. Veľkú preťaženosť prácou poháňa pocit bezmocnosti, predstava, že nemáme veci pod kontrolou, že to tak robí každý…, a preto budeme musieť neustále pokračovať.

Aby sme prekonali prepracovanosť, musíme znovu začať veriť, že svoj život dokážeme zvládnuť, že máme opraty vo svojich rukách. Práve preto sa musíme zaoberať jej dvoma hlavnými príčinami: nedostatkom kontroly a nedostatkom rozhodovania. Podľa môjho názoru sú tieto príčiny zásadné a pokiaľ nebudú adresné, ťažko sa môžeme pohnúť ďalej. V tejto časti knihy si názorne ukážeme, ako si môžeme vo svojom živote vybudovať zmysel pre kontrolu a prevziať zodpovednosť za rozhodnutia týkajúce sa nášho života a práce. A ukážem vám aj to, ako si máte nastaviť hranice, ktoré vás ochránia pred návalom požiadaviek a informácií.

Cieľ

Jedna z hybných síl prepracovanosti má pôvod priamo vo využívaní pracovnej etiky priemyselného veku vo svete, v ktorom je všetkého „priveľa“. Je to neustála snaha zvýšiť svoju osobnú produktivitu cestou vyššej aktivity a výkonnosti. Mimovoľne pritom preferujeme produkovanie „hmoty“ čiže „vecí“ a nezameriavame sa na to, čo je podstatné. A v tom je naozaj rozdiel. Vo svete nadbytku nie je úspechom produkovať ešte Viac, ale mať vplyv. A pokiaľ hráme hru na „Viac“, hráme nesprávnu hru.

Prosperita je viac ako nájsť rovnováhu medzi pracovným a súkromným životom a nedať sa zdolať. Prosperita, to je aj úspech v kariére. Táto časť sa do hĺbky zameriava na to, ako dosiahnuť úspech a ponúka alternatívu k prepracovanosti ako značke. Načrtne tri kľúčové oblasti vedúce k cieľu, aby sme sa posunuli k stratégii kariéry, ktorá sa jednoducho nespolieha na budovanie značky spojenej s prepracovanosťou. Konkrétne sa bude zaoberať aplikáciou podnikateľskej stratégie na vašu kariéru, použitím našich poznatkov o mozgu, schopnosti lepšie uvažovať (a sústrediť sa) a možnosťou získať väčší vplyv vo vašej firme, čiže odlíšiť sa.

Angažovanosť

Prepracovanosť nás môže separovať od ľudí, hodnôt a činností, ktoré sú pre nás dôležité. Takéto separovanie nenastane odrazu. Vznikne následkom toho, že trvale nevenujeme dostatočnú pozornosť tomu, na čom nám naozaj záleží, či už ide o blízke osoby, hodnoty alebo koníčky. Kým sa odpútavame, naša schopnosť nanovo sa aktivizovať, schopnosť zachovávať pozitívny postoj slabne. Odpútavame sa však nielen v dôsledku prepracovanosti. Je to aj príčina: prepracovanosť nás vylučuje, čo v nás na druhej strane vytvára prázdnotu – a my ju zapĺňame ďalšou prácou.

V tejto časti si rozoberieme tri hlavné spôsoby, ako sa znovu angažovať v práci i v živote, ako sa zbaviť sivosti a opäť vniesť do života farby. Najskôr si povieme o predefinovaní úspechu spôsobom, ktorý je oveľa tesnejšie spojený s podstatnými hodnotami – s tým, čo je pre nás dôležité. Potom si vysvetlíme, ako sa dá krátkodobý a pominuteľný šum prepracovanosti nahradiť podnetnejšou a trvácejšou radosťou z hlbokej angažovanosti. A napokon si rozoberieme, ktoré vzťahy sú vo svete, kde sme spojení s tisíckami iných ľudí, naozaj dôležité a ako by sme ich mali prehĺbiť.

Impulz

Súčasťou závažného problému prekonania prepracovanosti je to, že aj keď sa úplne stotožníme s nutnosťou niečo zmeniť, sme stále v jedno kole a nevieme si nájsť čas a energiu na to, aby sme s tým niečo urobili! Navyše, takáto zmena je náročná; prechod od udržiavaného návyku k dobrému úmyslu má ďaleko od automatického konania.

Táto časť knihy vám pomôže získať impulz, aby ste pracovali pre seba, uskutočnili túto zmenu, vytvorili si hnaciu silu, energiu a schopnosť jasne myslieť a posunúť sa k menej hektickému, sústredenému a angažovanému životu, v ktorom sa budete cítiť pánom svojho osudu.

Prvým krokom je pohnúť sa ďalej od obavy vyvolávajúcej defenzívnu prepracovanosť k progresívnejšiemu, pozitívnejšiemu prístupu. Potom budete môcť sebavedome vytvárať impulz pre budúcnosť. V záverečnej kapitole sa podelíme o poznatky z psychológie týkajúce sa zmeny správania: rozoberieme si obchodné triky, akými sa dajú dobré zámery premeniť na dlhodobo fungujúce návyky. Nájdete tu aj niektoré konkrétne nápady ako uskutočniť trvalé posuny a vyťažiť viac zo sily svojej vôle. Len tak prekonáte prepracovanosť a nájdete spokojnosť.

Nie je to jednoduché

Túto knihu som napísal preto, lebo sám bojujem s prepracovanosťou. Áno, myslel som si, že mám k tejto téme čo povedať. Nazdával som sa, že existuje nejaký dôležitý výskum, výsledky ktorého ešte neboli zozbierané, a vysvetlí jednu z najväčších pohrôm moderného života (aspoň pre mňa). Ale v skutočnosti som tú knihu napísal preto, aby som pomohol sebe. Je to naozaj „svojpomocná“ kniha. Prepracovanosť je pre mňa konštantnou návnadou, neustálou výzvou. Musím bojovať, aby som znovu získal nadvládu nad svojím životom, sústredil sa a bol aktívny. Neustále si musím pripomínať, že sa mám odpojiť od stáda a nasledovať sotva postrehnuteľné volanie svojej individuality. Nemôžem predstierať, že som v tomto roku každú bitku vyhral. Je pre mňa iróniou, že rok, v ktorom som napísal knihu o prepracovanosti, bol nepochybne mojím „najhektickejším“ konzultačným rokom vôbec. Bol som nútený prijímať náročné rozhodnutia a skutočne koncentrovať svoj čas i pozornosť. Nerobil som to vždy správne. Tak trochu ako alkoholik, ktorý sa zrieka pitia a predsa zostáva celoživotným alkoholikom, sa aj ja obávam, že s týmto neduhom budem bojovať dovtedy, kým budem pracovať.

Možno moje rozprávanie vyznieva nezáživne, ale boj s prepracovanosťou je dôležitý. Jeden z najväčších postrehov, aké som počas výskumu a písania tejto knihy získal: prepracovanosť neporazia rýchle rady ani nejaké metódy hospodárenia s časom. Väčšinu rád, ktoré som pôvodne zaradil do tejto knihy, som vyradil, keď som zistil, že mne nepomohli. Útočiť na prepracovanosť je neuveriteľne jednoduché, ale nie vždy ľahké. Spočíva v sústredení sa na to, čo je dôležité, v prítomnosti vo chvíľach alebo pri ľuďoch, o ktorých máte záujem, v tom, aby ste boli výhradne sami sebou. Aby som vám pri tomto posune pomohol, čerpal som z dôležitého výskumu a myslenia v psychológii. Časť tohto výskumu sa dá na túto tému priamo aplikovať. Väčšina sa nedá. V niektorých prípadoch je lepšie vnímať výskumné príbehy ako metafory i ako dôkaz. Na zdôraznenie základných psychologických procesov, ktoré som vnímal ako relevantné v boji proti prepracovanosti, som využil výskum. Vyrozprával som príbehy, ktoré objasňujú, prečo niektoré veci robíme a ako môžeme reagovať inak. Výsledky výskumu som použil hlavne tam, kde podľa môjho názoru pomôžu zovšeobecniť pohľad na lepší spôsob reakcie tvárou v tvár „svetu, v ktorom je všetkého priveľa“.

Poraziť prepracovanosť nie je ľahké, ale ten boj za to stojí. Čím tvrdšie budete bojovať proti zúrivej pene dopytu, čím úpornejšie dokážete odolávať okamžitému lákaniu zvuku zvončeka či zvoneniu telefónu, tým budete mať jasnejšiu predstavu o tom, čo je pre vás naozaj dôležité. Aktívny odpor proti priemernosti buduje oddanosť vašej veci.

ZAČÍNAME

Stihnete si ma prečítať?

Už to, že ste si takúto knihu kúpili, naznačuje, že patríte k tým prepracovaným. Možno aj vás trápi pocit, že ste preťažený ako tlakový hrniec pred výbuchom. Ak je to naozaj tak, ako si potom na tejto zemi vytvoríte čas na jej prečítanie, aby ste mohli osamote využiť zásady, ktoré v nej rozoberám? Ponúkam vám dvanásť jednoduchých rád na získanie času. Pomocou nich budete robiť menej, rýchlejšie, intenzívnejšie a pocítite, že máte všetko pod kontrolou. Zásadný problém však nevyriešia ani tieto rady. Mohli by vám však pomôcť vytvoriť si dostatočný priestor a čas na prečítanie, strávenie a využitie hlbších stratégií, ktoré dokážu úplne zmeniť váš život.

1. Používajte slovo „pretože“

V slove „pretože“ je čaro. Podľa výskumu profesorky psychológie Harvardskej univerzity Ellen Langerovej obyčajné použitie slova „pretože“ v odpovedi zdvojnásobuje pravdepodobnosť, že dostanete, čo chcete¹. Podľa tejto štúdie nie je potrebné, aby za slovom „pretože“ nasledovalo niečo zmysluplné. Len jeho vloženie do odpovede spôsobí, že počúvajúci reaguje, akoby tam mal byť dobrý dôvod.

Ak chceme menej pracovať, musíme začať ovplyvňovať ľudí okolo nás. Či už na nejakú žiadosť reagujete slovíčkom „nie“ alebo vysvetľujete dôvod, pre ktorý musíte z práce odísť skôr (ako o ôsmej večer) alebo či žiadate súhlas s odložením termínu uzávierky čiastkovej práce, ak vsuniete do textu „pretože“, váš argument bude pôsobiť racionálnejšie a prijateľnejšie.

2. Vypnite

Mozog nie je zostrojený tak, aby sa mohol konštantne preťažovať. Istá veľmi krátka, ale zaujímavá štúdia o pôsobení „vždy zapnutej“ bytosti (cez telefón a mail) z londýnskej univerzity tvrdí, že preťažovaním mozgu sa môže IQ človeka znížiť rovnako ako fajčením hašiša alebo nočnou nespavosťou². Aj keď z vyššie uvedenej štúdie nemôžeme čerpať priveľa záverov, vieme, že mozog potrebuje oddych. Profesor psychiatrie na UCLA Garry Small uvádza, že krátkodobý šum z nadmerného pripojenia môže viesť k depresiám a narušenému vnímaniu.

Doprajte mozgu oddych! Svoje maily a správy vybavujte rozvážne a cieľavedome. Radšej si vedome stanovte konkrétne časy, počas ktorých sa budete venovať tejto činnosti, než ich riešiť neustále… a určite si nekontrolujte maily tesne pred spaním (svet bez vás pár hodín prežije!).

3. Vypnite záznamník

Podľa výsledkov výskumu administratívni pracovníci skáču od úlohy k úlohe a menia predmet svojej činnosti v priemere každé tri minúty³. Treba si však uvedomiť, že pri každej zmene práce sa mozog musí preorientovať na nové pravidlá hry. Profesor psychológie michiganskej univerzity David Meyer tvrdí, že preskakovanie od jednej úlohy k druhej dokonca aj len medzi dvoma úlohami zvyšuje čas potrebný na ich celkové dokončenie až o 40%.

Jedným z najväčších vinníkov bezdôvodného menenia úloh je mail alebo informačný záznamník. Koľkí z nás dokážu odolať lákavému „cengnutiu“, ktoré oznamuje novú správu z vonkajšieho sveta? Ale aj rýchlym nakuknutím sa rozptyľujeme a znižujeme svoju výkonnosť. Microsoft si je vedomý tohto javu, preto zostrojil internú funkciu nazvanú „Thinking time – Čas na premýšľanie“ a tá umožňuje zamestnancom na určitý konkrétny čas vypnúť všetky maily, záznamníky a online hovory, aby mali čas premýšľať.

4. Zrušte poradu

Porady sú hlavným zdrojom našej neustálej zamestnanosti. Je ich čoraz viac. Od šesťdesiatych rokov minulého storočia ustavične narastá ich frekvencia i trvanie. Niektoré zdroje uvádzajú, že priemerní manažéri strávia na poradách až 50% svojho pracovného času.4 Na druhej strane význam mnohých týchto porád je otázny. Pri dôkladnej a starostlivej analýze práce 7 000 manažérov v jednej veľkej firme sa zistilo, že ich zlé plánovanie a vedenie porád stálo 54 miliónov dolárov ročne^5. Americká nadnárodná spoločnosť 3M odhaduje neefektívnosť porád ich stredného manažmentu na 79 miliónov dolárov ročne.6 Pochopiteľne, okrem toho existujú aj nepriame náklady. Michael Doyle a David Straus, autori bestselleru How to Make Meetings Work^7 (Ako dosiahnuť, aby porady fungovali) identifikovali takzvaný „syndróm ozdravenia porád“ – čas, ktorý je potrebný na to, aby zamestnanec po nezmyselnej porade znovu získal pozornosť a duševnú pohodu.

Takže, urobte sebe i svojej firme láskavosť: zrušte tento týždeň poradu. Vyberte si aspoň jednu poradu, ktorú môžete buď zrušiť alebo sa na nej jednoducho nemusíte zúčastniť.

5. Premýšľajte o čase… a zdvojnásobte ho

Ako zistíme, či niečo dokážeme urobiť? Uvažujeme o tom, ako dlho potrvá dokončenie každej jednej veci, ktorú máme pred sebou a rozhodneme sa. A robíme to zle, stále zle. Pre ilustráciu uvediem jednu štúdiu, v ktorej požiadali vysokoškolákov, aby odhadli, kedy dokončia svoje zadania^8. Mali sa pokúsiť odhadnúť aj o to, kedy prácu dokončia ich spolužiaci, aj keď sa mnohí navzájom veľmi dobre nepoznali. Študenti výrazne podcenili termín dokončenia svojej práce, ale celkom presne odhadli termín dokončenia práce svojich kolegov. Takýto jav je v psychológii známy ako „Klam plánovania“. Preceňujeme svoje sily. Namýšľame si, že sme obdarení väčším intelektom a väčšou schopnosťou sústrediť sa, ako v skutočnosti sme, a ignorujeme všetko, čo nám môže prísť do cesty.

Takže, keď vás nabudúce požiadajú, aby ste niečo spravili, posúďte koľko „voľného času“ na túto úlohu máte, ale zvážte aj všetky ostatné povinnosti. Odhadovanú hodnotu voľného času znížte na polovicu. Potom posúďte, koľko vám táto nová úloha môže trvať. Odhadovaný čas zdvojnásobte. Na základe toho sa môžete lepšie a fundovanejšie rozhodnúť, či sa máte na takú úlohu podujať.

6. Sledujte hodiny

Koľko práce zvládnete za deň pred odchodom na dovolenku? Viem si predstaviť, veľa. Výskum ukazuje, že keď si viac uvedomujeme čas, ako je tomu práve pred dovolenkou, sme jednoznačne produktívnejší^9. Návrh je teda jednoduchý. Ak sa chcete prehrýzť množstvom vecí vo veľmi krátkom čase, prinúťte sa viac si uvedomovať čas. Vezmite si napríklad veľké hodiny a položte si ich na ľahko viditeľné miesto alebo si na každých 30 minút nastavte zvukový signál. Budete mať pocit, že sa čas natiahol.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Úvod

Prekonajte prepracovanosť

Začíname

Majstrovstvo – získanie kontroly nad svojím životom

Cieľ

Angažovanosť

Impulz