Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Jarmila Kelnarová, PhD. a kolektiv

OŠETŘOVATELSTVÍ

PRO STŘEDNÍ ZDRAVOTNICKÉ ŠKOLY – 1. ROČNÍK

2., přepracované a doplněné vydání

Hlavní autorka a editorka:

PhDr. Jarmila Kelnarová, PhD.

Spoluautorky:

Mgr. Martina Cahová,

Mgr. Iva Křesťanová,

Mgr. Marcela Křiváková,Ph.D.,

Mgr. Zdeňka Kovářová,

Mgr. Dana Hauserová

Recenzentka:

Mgr. Jana Uhrová

© Grada Publishing, a.s., 2015

Cover Photo © allphoto, 2015

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

jako svou 5925. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková

Sazba a zlom Karel Mikula

Formát ePub Štěpán Böhm

Obrázky v kap. 13 jsou použity z knihy Kelnarová J, Toufarová J, Sedláčková J, Číková Z. První pomoc I. pro studenty zdravotnických oborů. Praha, Grada Publishing 2007.

Obrázky a fotografie Petr Žalmánek

Počet stran 240 + 4 strany barevné přílohy

1. vydání, Praha 2015

Vytiskla Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-9857-8 (ePub)

ISBN 978-80-247-9856-1 (pdf)

ISBN 978-80-247-5332-4 (print)

Autorky děkují za pomoc a pochopení Mgr. Vlastě Wirthové a dále děkují zdravotnickým pracovníkům nemocnic města Brna za cenné rady.

Úvod

Milí žáci,

dostáváte do rukou učebnici ošetřovatelství nezbytně nutnou pro přípravu na povolání zdravotnického asistenta. Obsahuje teoretický výklad o základech ošetřovatelství, o činnostech, které budete provádět nemocným lidem, a hlavně návod, jak tyto výkony provádět. Při ošetřovatelské péči o nemocné se můžete v nemocnici setkat s jinými způsoby práce, s jinými pomůckami. Bude záležet jen na vás, který způsob zvolíte za nejlepší pro splnění výkonu u pacienta. Musíte však postupovat vždy tak, aby nedošlo k poškození zdraví nemocného a aby bylo patrno, že pracujete profesionálně.

Pracujte vždy zodpovědně, pečlivě a podle zásad, kterým se naučíte. Vždy mějte na paměti, že musíte pracovat a dělat vše pro dobro nemocného člověka. Jakákoliv vaše chyba by mohla být pro pacienta i osudnou. Uvědomte si, že svým vystupováním a chováním, přesností a důsledností napomáháte rychlejšímu uzdravení nemocného.

Učebnice obsahuje učivo pro 1. ročník oboru zdravotnický asistent a vychází ze schválených Rámcově vzdělávacích programů – dokumentu MŠMT. Jednotlivé kapitoly jsou zpracovány tak, aby učivo na sebe logicky navazovalo.

Odborné učitelky vás budou připravovat na budoucí povolání, budou vám oporou a pomohou vám zvládnout vědomosti, dovednosti i návyky, které nutně potřebujete pro své činnosti a práci ve zdravotnických zařízeních.

Přeji vám i pacientům, abyste se kvalitně a dobře připravili na své budoucí povolání a aby z vás byli profesionálové nejen po stránce odborné, ale i lidské.

Jarmila Kelnarová

1Ošetřovatelství

Cíl

Po prostudování této kapitoly žák:

■Vysvětlí pojem ošetřovatelský proces.

■Charakterizuje jednotlivé fáze ošetřovatelského procesu.

■Využívá vhodné metody k získávání ošetřovatelské anamnézy.

■Jmenuje nejběžnější ošetřovatelské diagnózy.

■Orientuje se v ošetřovatelské dokumentaci.

■Jmenuje výhody práce v ošetřovatelském procesu.

■Jmenuje úkoly zdravotnického asistenta v ošetřovatelském procesu.

■Verbálně objasňuje význam správně odebrané ošetřovatelské anamnézy pro přípravu ošetřovatelského procesu.

■Jmenuje potřeby nemocného podle různých hledisek.

1.1Charakteristika a základní rysy moderního ošetřovatelství

Ošetřovatelství je samostatný vědní obor. „Ošetřovatelství je moudrost, láska a pomoc“ (Farkašová, 2001). Předmětem ošetřovatelství je zkoumat ošetřovatelské aspekty péče o člověka a skupiny, tj. interakce a determinace mezi osobou, zdravím a prostředím vzniklé z požadavků uspokojování potřeb. Hlavním principem ošetřovatelství je pomoc ohroženému nebo nemocnému při těch činnostech, které by mohl vykonávat sám, pokud by měl dostatečnou sílu, vůli a potřebné vědomosti a dovednosti.

Ošetřovatelství má svoji formu, obsah i cíl. Formou je systém, který je zaměřen na předcházení nemocem, podporu zdraví, navrácení zdraví a zmírnění utrpení. Obsahem jsou všechny činnosti, které směřují k prospěchu jedince a k uspokojení jeho potřeb. Tyto činnosti jsou základem ošetřovatelské teorie a praxe. Cílem je dosažení spokojenosti a pohody pacienta. Předpokladem pro splnění cíle je aktivní role klienta v celém procesu uzdravení.

Obory ošetřovatelství

■všeobecné ošetřovatelství – sleduje ošetřovatelský proces z teoretického hlediska s praktickou aplikací, problémy managementu a profesionální přípravu

■dějiny ošetřovatelství

■metodologie ošetřovatelství – nauka o metodách, které slouží k poznávání ošetřovatelství, jeho zákonitostí, vztahů a závislostí na jiných vědních oborech

Celek s ošetřovatelstvím tvoří aplikované obory, tj. interní, chirurgické, pediatrické, gynekologicko-porodnické, intenzivní ošetřovatelství, psychiatrické, geriatrické, onkologické, komunitní, rehabilitační, ošetřovatelství v primární zdravotní péči, ošetřovatelství v oblasti zdraví při práci.

Ošetřovatelství lze charakterizovat jako multidisciplinární obor, který je do značné míry determinován výsledky příbuzných oborů. Těmito vědními obory jsou medicínské a humanitní disciplíny (filozofie, etika, psychologie, sociologie, pedagogika).

Ošetřovatelství má svoje vlastní metody poznávání a specifickou metodiku výzkumu. Pro vědecký výzkum používá metody teoretické (analýza, syntéza atd.), modelové (materiální, myšlenkové) a empirické (pozorování, experiment, rozhovor, dotazník) z příbuzných oborů.

Cíle nové koncepce ošetřovatelství

■Zaměřit se na zdraví:

–Pomáhat jednotlivci, skupinám, rodině dosáhnout fyzické psychosociální pohody a zdraví v souladu s ekologickým a sociálním prostředím.

–Podporovat člověka v péči o své zdraví.

–Maximalizovat lidský potenciál v péči o sebe sama.

–Provádět prevenci onemocnění.

■Zaměřit se na nemoc:

–Snižovat negativní dopad onemocnění na celkový zdravotní stav jedince.

–Uspokojovat potřeby nemocných, zdravotně postižených, lidí nevyléčitelně nemocných.

1.2Znaky ošetřovatelského povolání

Povolání zdravotnického asistenta má své pozitivní i negativní stránky. Toto povolání by měl proto dělat jen ten, kdo má rád lidi a rád s nimi pracuje, práce ho uspokojuje, i když je velmi náročná.

Práce s lidmi

Zdravotnický asistent je neustále v kontaktu s lidmi zdravými, nemocnými, umírajícími. Ten, kdo přichází do zdravotnického zařízení, bývá často v tíživé životní situaci. Tito lidé jsou velmi citliví a zvýšeně vnímaví na chování zdravotnických pracovníků. V ošetřovatelském povolání je proto nutné, aby zdravotnický asistent ovládal nejen profesionální, ale i společenské chování.

Fyzická zátěž

Je mnoho činností, které musí zdravotnický asistent vykonat při ošetřování těžce nemocných nebo nepohyblivých. Je proto nutné, aby si řadu dovedností osvojil, a nepoškodil si tak vlastní zdraví.

Psychická zátěž

Zdravotnický asistent kolem sebe denně vidí bolest, utrpení, boj o život, umírání. Pečuje o mladé lidi po autohaváriích, o staré lidi, nevyléčitelně nemocné. Tyto situace ho nenechávají lhostejným. Nesmí se však stát citově otupělým a vůči nemocným lhostejným. Také nesmí dojít k syndromu vyhoření.

Směnný provoz

Zdravotnický asistent bude pracovat ve směnách, v sobotu i neděli, o svátcích. Bude ve službách dopoledne, odpoledne a v noci. Tomuto životnímu rytmu musí přizpůsobit i svůj životní styl, aby nedošlo k poškození vlastního zdraví.

Povinnost mlčenlivosti

Pacient má právo na utajení informací týkajících se jeho zdravotního stavu. Zdravotnický asistent nesmí nikdy o těchto skutečnostech hovořit na veřejnosti, doma, s přáteli, s jinými nemocnými. Porušení mlčenlivosti je postižitelné. Pacient by tak mohl ztratit důvěru v ošetřovatelskou péči i v personál nemocnice.

Kontrolní otázky

1.Je ošetřovatelství samostatný vědní obor?

2.Co je předmětem ošetřovatelství?

3.Jaké obory zahrnuje ošetřovatelství?

4.Co je cílem nové koncepce ošetřovatelství?

5.Které metody používá ošetřovatelství pro vědecký výzkum?

6.Kdy může dojít u zdravotnického asistenta k syndromu vyhoření?

7.Jaké jsou znaky ošetřovatelského povolání?

2Vývoj ošetřovatelství a vzdělávání zdravotnických pracovníků

Cíl

Po prostudování této kapitoly žák:

■Chápe význam historie ošetřovatelství.

■Zná vybrané světové i domácí osobnosti zakládající ošetřovatelství.

■Chápe význam osobností pro vznik ošetřovatelských škol.

■Zná vývoj ošetřovatelství v Čechách.

■Chápe význam celoživotního vzdělávání ve zdravotnictví.

2.1Základy vývoje ošetřovatelství

Historie ošetřovatelství je spjata s vývojem ošetřovatelského vzdělání. Ošetřovatelství bylo ovlivňováno v minulosti třemi směry.

Charitativní směr

V tomto pojetí byla ošetřovatelská péče zaměřena zejména na uspokojování základních životních potřeb. Ošetřování nemocných bylo chápáno jako morální povinnost pomoci člověku v utrpení, bolesti, v těžkých životních situacích. Ošetřovatelská péče vycházela z tradic a náboženského přesvědčení. Charitativní ošetřovatelská péče byla soustředěna kolem klášterů, protože posláním některých řádů byla péče o nemocné a chudé. První ošetřovatelé byli pomocníci kněžích, v 10. a 11. století se setkáme již s náznaky prvního civilního ošetřovatelství.

Do poloviny 19. století ošetřovali nemocné převážně řádové sestry a bratři. Známé jsou mužské řády, např. milosrdní bratři, maltézští rytíři, z ženských řádů jsou to např. boromejky, alžbětinky. Uvedené řády zakládaly vedle klášterů i nemocnice.

V 10. století na území Prahy vznikaly útulky pro chudé nemocné. Ošetřovatelskou péči prováděli civilní opatrovníci bez odborného vzdělání, zkušenosti přebírali od svých předchůdců a zacvičovali se v nemocnici.

První nemocnice vznikaly s příchodem křesťanství za knížete Boleslava (929–967). Špitály měly ráz charitativní, poskytovaly přístřeší chudým, nemocným a opuštěným lidem. Ošetřovatelská péče byla zaměřena na hygienu, nasycení chovanců, zajištění tepla a lůžka. I lékařská péče byla minimální.

Lékařský směr

Vznikal s rozvojem medicíny. Lékař potřeboval pro svoji práci dalšího pracovníka, a tak se vyvíjela role sestry. Tento směr přispěl k rozvoji ošetřovatelského vzdělání.

Terénní péče

Jde o směr zaměřený na samostatnou práci sestry. Pro české ošetřovatelství byl charakteristický zejména mezi první a druhou světovou válkou. V současné době je tato samostatná kompetence sestry v péči o zdraví významným rysem vyspělého ošetřovatelství, a tím i systému zdravotní péče.

2.2První ošetřovatelské školy na světě

Války zanechávaly na bojištích mnoho raněných a umírajících. Špatná hygienická úroveň lazaretů vedla ke vzniku epidemií, které se rychle šířily nejen mezi vojsko, ale i na civilní obyvatelstvo. Lékaři již nemohli pracovat bez pomocníků.

Zlom v rozvoji ošetřovatelství nastal v období krymské války (1853 až 1856). V této době ovlivnilo ošetřovatelství v Evropě několik významných osobností.

Florence Nightingalová [čti Flóréns Najtingelová] (1820–1910) (obr. P1)

Anglická ošetřovatelka, která se s ošetřovatelským systémem seznámila v Anglii, Německu, Francii a dalších zemích Evropy. Anglickou vládou byla vyslána se skupinou ošetřovatelek na bojiště v krymské válce, kde zorganizovala ošetřovatelskou službu. Do provozu uvedla prádelnu, kuchyni, hygienická zařízení a další. Hlavní důraz kladla na přísné dodržování hygienických zásad. Nedodržování a porušování hygienických zásad vedlo k šíření epidemií, které často způsobovaly velké ztráty na životech nejen vojsk, ale i civilních obyvatel. Na základě jejího působení se snížila úmrtnost raněných vojáků ve válce na polovinu. V době svého působení na Krymu poukazovala na nevhodné prostředí, ve kterém se nacházejí ranění vojáci (nečistota, znečištěná voda, nedostatek přikrývek, nádobí). Tížil ji i nezájem lékařů a důstojníků, kteří neoceňovali její aktivity. Ve své práci však byla neúnavná. Na vizity chodila v noci, proto ji nazývali „dáma s lampou“. Mezi vojáky byla značně populární. V dané době šlo o velmi pokrokovou ošetřovatelskou péči.

Po návratu do Anglie byla F. Nightingalová odměněna vládou velkou peněžní částkou, kterou věnovala na založení první ošetřovatelské školy na světě v Londýně (1860). Poprvé v historii začaly být ošetřovatelky systematicky vzdělávány jak pro nemocniční, tak domácí péči. Nightingalová vytvořila první koncepci ošetřovatelství, která vychází z charitativního pojetí péče o nemocné, kde jsou zdůrazněny především humánní motivy ošetřovatelství. Laickou péči obohatila o prvky odborné, a to léčebné a ošetřovatelské. Jako první zdůraznila význam pozorování nemocného sestrou, význam hygieny a čistoty v nemocničním prostředí, ale i v domácí péči, upozornila na vliv prostředí na nemocného. Její teorie zahrnuje 5 základních součástí zdravého prostředí: čistý vzduch, čistá voda, vyhovující kanalizace, čistota a světlo.

Podle vzoru první ošetřovatelské školy začaly vznikat další školy po celém světě. Své poznatky o ošetřovatelství shrnula F. Nightingalová do řady knih. Svým úsilím a prací pozvedla opovrhovanou práci ošetřovatelek na skutečné povolání. Ošetřovatelství pokládala za odvětví medicíny.

Myšlenky Nightingalové jsou pokrokové dodnes. V její koncepci jsou spojeny vývojové trendy charitativní, léčebný a preventivní. Tyto trendy začaly pronikat do výchovně vzdělávacího procesu nových ošetřovatelských škol. Řada současných teorií se k myšlenkám F. Nightingalové stále vrací. Důraz na aktivní přístup k nemocnému a jeho prostředí, na uspokojování základních životních potřeb s požadavkem na vysokou odbornost sester zajišťuje Nightingalové přední místo mezi zakladateli moderního ošetřovatelství. V celém světě je stále pokládána za nejvýznamnější postavu dějin ošetřovatelství.

Nikolaj Ivanovič Pirogov (1810–1881)

Významný ruský chirurg a pedagog přivedl do války na Krymu skupinu ruských žen ošetřovatelek, které připravil pro ošetřování raněných a umírajících, vyzbrojil je vědomostmi o ošetřování poranění, naučil je dobře obvazovat rány. Tyto ošetřovatelky začaly poprvé užívat stejnokroj, z čehož se vyvinula sesterská uniforma. Pirogov byl nejen respektovaným odborníkem, ale i známým propagátorem uznání práv žen.

Henry Dunant [čti Ánry Dynánt] (1828–1910)

Byl to švýcarský kupec, který po bitvě u Solferina (1859) zřídil lazaret a mobilizoval z řad civilního obyvatelstva dobrovolníky pro ošetřovatelskou péči o raněné vojáky. Vybavil je především vědomostmi o ošetřování poranění. Z jeho iniciativy vznikla mezinárodní organizace Červený kříž (1864). Tato organizace pracuje iniciativně po celém světě dodnes.

Činnost Nightingalové, Pirogova a Dunanta spadala do doby, kdy se začaly uplatňovat požadavky žen za uznání rovnoprávnosti. Pirogov i Nightingalová se svým úsilím zlepšit ošetřovatelskou péči raněným a nemocným stali současně velkými obhájci ženské práce, která právě na tomto úseku ošetřovatelství přinesla nejlepší výsledky.

2.3Vývoj ošetřovatelství v Čechách

Založení první ošetřovatelské školy na světě a emancipační hnutí v Rakousko-Uhersku podnítilo i vznik první ošetřovatelské školy v Praze v r. 1874. Její vznik ovlivnily české spisovatelky Karolina Světlá a Eliška Krásnohorská, které byly zastánkyněmi ženských práv. V české škole vyučovali lékaři, kteří současně přednášeli na Lékařské fakultě Univerzity Karlovy. Absolventky několikaměsíčního kurzu však do zaměstnání většinou nenastoupily, protože více než polovinu studentek tvořily měšťanské dámy shromážděné kolem Ženského výrobního spolku, které ve studiu na ošetřovatelské škole oceňovaly možnost vzdělávat se, a tak se společensky vyrovnat mužům. Škola po několika letech zanikla. Její význam však byl v tom, že poukázala na potřebu systematického vzdělání sester.

V roce 1882 vznikla ošetřovatelská škola ve Vídni, přesto si po mnoho let každá klinika v českých zemích zacvičovala sestry sama. V domácnostech a v soukromých službách ošetřovaly nemocné laické sestry Červeného kříže a řádové sestry.

V roce 1916 byla v Praze otevřena česká Státní dvouletá ošetřovatelská škola, která pokračovala ve své činnosti i po skončení první světové války v nově vzniklém Československu. Byla tak vzorem pro vznik dalších ošetřovatelských škol. Škola měla vysokou odbornou úroveň. První českou ředitelkou se v roce 1923 stala Sylva Macharová.

Kurzy každoročně absolvovalo až 15 diplomovaných ošetřovatelek, a tak v nemocnicích vedle sebe pracovaly diplomované ošetřovatelky, řádové sestry a pomocné ošetřovatelky zacvičené v nemocničních klinikách.

Absolventky státní ošetřovatelské školy založily v roce 1921 Spolek absolventek ošetřovatelské školy, který se v roce 1928 přejmenoval na Spolek diplomovaných sester. Spolek pořádal přednášky, pokračovací kurzy a pomáhal zakládat další ošetřovatelské školy. V roce 1933 byl přijat za člena Mezinárodní radou sester. V roce 1937 vydával časopis Diplomovaná sestra.

Ošetřovatelství mělo v českých zemích podporu v Alici Masarykové, dceři prvního československého prezidenta T. G. Masaryka, která byla předsedkyní Československého červeného kříže, dále v Haně Benešové, manželce druhého československého prezidenta Edvarda Beneše.

V roce 1918 byla v Praze otevřena Vyšší sociální škola, která v ročním studiu připravovala sociální pracovníky a později diplomované sestry pro práci v terénu. Tyto sestry zakládaly a vedly poradny pro matky a děti i zdravotní stanice s dispenzářem tuberkulózně a pohlavně nemocných. ČSČK pod vedením Alice Masarykové založil Masarykovu ligu proti tuberkulóze. V roce 1929 zavedl ČSČK ošetřovatelskou a zdravotní službu v rodinách, v níž sestry pracovaly samostatně na základě smlouvy s pojišťovnami.

V roce 1946 byla v Praze otevřena Vyšší ošetřovatelská škola, která v jednom směru připravovala vzdělání sestrám-učitelkám na ošetřovatelských školách a v druhém směru připravovala vrchní sestry pro řídicí práci.

Ošetřovatelské školy byly podle nového školského zákona z roku 1948 sloučeny s rodinnými a sociálními školami, a vznikly tak střední zdravotnické školy, kde se připravovaly zdravotní sestry, ženské sestry, dětské sestry v denním čtyřletém studiu ukončeném maturitní zkouškou. Také zde bylo studium pětileté večerní, dálkové a denní dvouleté abiturientské studium.

V roce 1960 vznikl Institut pro další vzdělávání středních zdravotnických pracovníků v Brně a v Bratislavě. V témže roce bylo pro odborné učitelky otevřeno v Praze na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy dvouoborové studium ošetřovatelství, které bylo nejdříve pětileté a v kombinaci s psychologií a později dálkové šestileté v kombinaci péče o nemocné – pedagogika.

Konec ukázky

Table of Contents

Úvod

1 Ošetřovatelství

1.1 Charakteristika a základní rysy moderního ošetřovatelství

1.2 Znaky ošetřovatelského povolání

2 Vývoj ošetřovatelství a vzdělávání zdravotnických pracovníků

2.1 Základy vývoje ošetřovatelství

2.2 První ošetřovatelské školy na světě

2.3 Vývoj ošetřovatelství v Čechách

2.4 Ošetřovatelský personál a jeho další vzdělávání v českých zemích ve 21. století

3 Ochrana zdraví zdravotnického asistenta

4 Ošetřovatelský proces

5 Ošetřovací jednotka

6 Organizace práce zdravotnického týmu

7 Klient a nemocniční prostředí

8 Vizita

9 Péče o pomůcky

10 Lůžko a jeho úprava

11 Hygienická péče o děti a dospělé

12 Výživa nemocných

13 Obvazový materiál, obvazová technika

Přílohy