V knize bylo citováno z následujících textů:

RICEOVÁ, Anne. Upír Lestat. Přel. Pavla a Matouš Iblovi. 1. vydání. Praha: Československý spisovatel, 2013. (O: s. 6)

YEATS, William, Butler; báseň Druhý příchod. Přel. Martin Hilský.

http://www.edna.cz/manhattan/novinky/the-second-coming-druhy-prichod/ (O: s. 256)

SHAKESPEARE, William. Romeo a Julie: tragedie v pěti jednáních. Přel. Josef Václav Sládek. Praha: Česká akademie císaře Františka Josefa pro vědy, slovesnost a umění, 1900. (O: s. 295)

STEVENS, Wallace. Muž s modrou kytarou. Nedělní ráno. Přel. Jan Zábrana. 1. vydání. Praha: Odeon, 1973. (O: s. 390)

Copyright © 2014 by Anne O’Brien Rice

All rights reserved. First published in USA as PRINCE LESTAT.

Translation © Adéla Havlíčková, 2015

Cover Design © Gabriela Plítková, 2015

Illustrations © Ladislav Kouba, 2015

ISBN 978-80-7252-606-2

TUTO KNIHU VĚNUJI

Stanovi, Michele a Christopheru Riceovým

a

Karen O’Brienové a Cynthii Riceové Rogersové

Victorii Wilsonové

Lynn Nesbitové

Ericovi Shaw Quinnovi

Suzanne Marie Scottové Quirozové

a

lidem z mé stránky

a mým múzám

Mary Fahlové

a

Jon Bon Jovimu

Ze svého kamenného polštáře sním o světě smrtelníků nad námi. Když ležím ve svém hrobě, slyším odtamtud hlasy a jako ukolébavka doléhá ke mně nová hudba. Ve vidinách se mi zjevily fantastické objevy a v nadčasové svatyni svých myšlenek jsem poznala, jakou odvahou je svět prodchnutý. A ačkoli mi není umožněno se na světě v jeho mnoha oslňujících uspořádáních ukázat, toužím alespoň po jedné z cest, abych po ní mohla putovat, jak se mi zlíbí, abych se mohla vydat po Ďábelské cestě skrz jeho srdce.

– dosud nejmenovaná Allesandra

Upír Lestat

Prastaré pravdy a starověká magie, revoluce i vynálezy – to všechno se spiklo, aby nás odvrátilo od vášně, která jedním či druhým způsobem nad námi všemi vítězí.

Konečně unaveni vší složitostí pak sníme o čase dávno minulém, kdy jsme seděli mamince na klíně a každý polibek se proměňoval v dokonalé dovršení touhy. Co můžeme dělat jiného než vztáhnout ruce po objetí, které musí obsahovat jak nebesa, tak peklo – a být znovu a znovu odsuzováni k zániku.

– Lestat

Upír Lestat

Veškerá moudrost začíná v těle. Měj se na pozoru před vším, co nemá tělo. Měj se na pozoru před bohy, myšlenkami a ďáblem.

– Maharet k Jesse

Královna prokletých

Původ Krve

Na počátku byli duchové. Byly to neviditelné bytosti a jen nejmocnější čarodějové a čarodějky je mohli slyšet a vidět. O některých se říkalo, že jsou zlomyslní; jiné chválili pro jejich dobrotu. Dokázali najít ztracené předměty, špehovat nepřátele a tu a tam ovlivnit počasí.

V překrásném údolí na úbočí hory Carmel žily dvě slavné čarodějky, dvojčata Mekare a Maharet, které s duchy rozmlouvaly. Jeden z nich, známý a mocný Amel, uměl při svých neplechách sát lidským bytostem krev. Nepatrné kapky krve se pak staly součástí tajemné alchymie ducha, i když nikdo netušil jak. Amel však miloval čarodějku Mekare a vždycky dychtil jí sloužit. Pohlížela na něj jako žádná jiná čarodějka předtím a Amel ji za to zbožňoval.

Jednoho dne přitáhlo nepřátelské vojsko – vojáci mocné egyptské královny Akashy. Chtěla čarodějky; prahla po jejich vědění a tajemstvích.

Zlovolná panovnice zničila údolí a vesnice, kde Mekare a Maharet bydlely, a násilím dvojčata odvlekla do svého království.

Rozzuřený Amel, duch blízký čarodějce Mekare, se pokusil královnu potrestat.

Když ležela a umírala, pobodána spiklenci z vlastního dvora, duch Amel do ní vstoupil, splynul s jejím tělem a krví a dodal jí novou, strašlivou svěžest.

Tímto splynutím se na světě zrodil nový tvor – upír neboli krvesaj.

Z krve velké upíří královny Akashy vzešli za dlouhá tisíciletí všichni ostatní upíři celého světa. Výměna krve zajistila zachování rodu.

Aby potrestala sestry, které se nepřestaly stavět proti ní a její nové síle, oslepila Akasha Maharet a Mekare vytrhla jazyk. Ale předtím, než mohly být popraveny, královnin správce Khayman, který byl sám nově stvořeným krvesajem, předal sestrám mocnou Krev.

Khayman a sestry vedli proti Akashe vzpouru, ale nedokázali zastavit její kult krvelačných bohů. Nakonec byly sestry zajaty a rozděleny – poslány do vyhnanství –, Maharet k Rudému moři a Mekare k velkému oceánu na západ.

Maharet brzy našla známé břehy a dařilo se jí, ale Mekare byla přes oceán zavlečena do dosud neobjevených a bezejmenných zemí a zapomnělo se na ni. To se událo před šesti tisíci lety.

Velká královna Akasha a její manžel král Enkil za dva tisíce let oněměli, jako o sochy ve svatyni o ně pečovali starší a kněží, kteří věřili, že v Akashe je ukryta posvátná podstata – a pokud by byla zničena, všichni krvesajové světa by zemřeli s ní.

S příchodem křesťanství však upadl příběh původu Krve v zapomnění. Pouze několik starších nesmrtelných předávalo legendu dál, ačkoli jí sami nevěřili. Ale krvaví bozi, upíři zasvěcení starému náboženství, stále panovali ve svatyních po celém světě.

Uvězněni v dutinách stromů nebo ve zděných kobkách, žíznili po krvi až do náboženských svátků, kdy jim lidé přinášeli oběti – hříšníky, které měli bozi soudit, odsoudit a poté na nich hodovat.

Na úsvitu křesťanské éry nechal jeden ze starších, strážce božských rodičů, Akashu a Enkila v poušti, aby je zahubilo slunce. Když zazářilo na Matku a Otce, mladí krvesajové po celém světě shořeli na popel ve svých rakvích, svatyních nebo na cestách. Matka s Otcem však byli příliš silní, než aby zemřeli. A mnozí velmi staří také přežili, třebaže s těžkými popáleninami a v bolestech.

Nově stvořený krvesaj, moudrý římský učenec jménem Marius, se vypravil na jih do Egypta nalézt krále a královnu a ochránit je, aby už žádná zkáza nikdy nepostihla svět nemrtvých. A to poté Marius učinil svou svatou povinností. Legenda o Mariovi a těch, kteří musí být zachováni, přetrvala téměř dvě tisíciletí.

V roce 1985 byl příběh původu Krve vyložen všem nemrtvým světa. Součástí vyprávění bylo i to, že královna žila a nesla v sobě posvátnou podstatu. Příběh se objevil v knize napsané upírem Lestatem, který o legendě také zpíval a tančil ve videoklipu a na pódiu, kde vystupoval jako rockový zpěvák – chtěl, aby se o ní svět dozvěděl a zničil jeho vlastní druh.

Lestatův hlas probral královnu z tisíciletí ticha a dřímoty. Probudil ji sen – že bude krutě a nelítostně vládnout světu lidských bytostí a stane se pro ně královnou nebes.

Objevily se však prastaré sestry, aby Akashu zastavily. I ony zaslechly Lestatovy písně. Maharet žádala královnu, aby přestala se svou nesmyslnou krvavou krutovládou. A dlouho ztracená Mekare, která se zjevila po nevýslovném počtu věků, setnula velké královně hlavu a převzala od ní posvátnou podstatu, když pozřela její mozek. Pod ochranou své sestry se Mekare stala novou královnou prokletých.

Lestat napsal ještě jeden příběh. Byl tam. Na vlastní oči viděl převzetí moci a každému o tom podal svědectví. Svět smrtelníků si jeho „báchorek“ nevšímal, tyto historky však šokovaly nemrtvé.

A tak se legenda o původu a dávných bitvách, o upířích schopnostech i slabinách a o válkách o nadvládu nad Temnou krví stala obecně známou nemrtvým všude na světě. Přijali ji starci po staletí tvrdě spící v jeskyních nebo hrobech i mladí upíři, pochybně stvoření v džunglích, mokřadech či městských chudinských čtvrtích, kterým se o jejich předcích nikdy nesnilo. Přisvojili si ji také moudří a mlčenliví přeživší, kteří věky žili v osamění.

Stala se dědictvím všech krvesajů na celém světě, vědomím, že je spojuje společné pouto, společná historie, společné kořeny.

Tento příběh vypráví o tom, jak toto vědění navždy změnilo rod a jeho osud.

Řeč Krve

Když upír Lestat psal své knihy, použil mnoho výrazů naučených od upírů, s nimiž se ve svém životě setkal. A upíři, kteří přispěli do jeho díla sepsáním svých vzpomínek a zážitků, připojili své vlastní pojmy mnohem starší než ty prozrazené Lestatovi.

Zde je seznam výrazů běžně užívaných mezi nemrtvými po celém světě.

Bratrstvo výřečných – Mezi nemrtvými oblíbené moderní slangové označení pro upíry, jejichž příběhy se objevují v Upířích kronikách – především Louise, Lestata, Pandory, Maria a Armanda.

Ďáblova cesta – Středověký upíří pojem pro cestu, kterou se každý upír ubírá tímto světem; oblíbený výraz Satanových dětí, jež se kvůli své službě Ďáblu považovaly za služebníky Boha. Jet po Ďáblově cestě znamenalo žít život jako nesmrtelný.

Dar kouzla – Vztahuje se k upírské schopnosti zmást, očarovat a oslnit smrtelníky a někdy i jiné upíry. Všichni upíři, dokonce i nováčci tuto moc do určité míry mají, ačkoli mnoho z nich neví, jak ji využít. Tento dar vyžaduje, aby se upír vědomě pokusil oběť „přesvědčit“ o skutečnosti, které má uvěřit. Nezotročuje ji tím, ale mate a oklamává. Záleží na očním kontaktu, nikoho nelze okouzlit na dálku. Upír často využívá řeč a pohledy a samozřejmě určitého daru kouzla.

Dar oblaků – Schopnost starších upírů vzepřít se gravitaci, vystoupat vzhůru, pohybovat se svrchní vrstvou atmosféry a snadno urazit dlouhé vzdálenosti, cestovat s větrem nepozorován těmi dole. Nikdo opět nedokáže říct, kdy by upír mohl tuto schopnost získat. S ní však dokáže zázraky. Všichni opravdu prastaří ji mají, ať o tom vědí nebo ne. Někteří upíři touto mocí pohrdají a používají ji jen z donucení.

Dar mysli – Volný a nepřesný výraz, kterým se označují nadpřirozené síly upíří mysli na mnoha úrovních. Díky daru mysli se může upír naučit věci ze světa nahoře, i když spí dole na zemi. A pokud jej užívá vědomě, může číst myšlenky smrtelníků i nesmrtelných. Může dar mysli využívat k zachycování obrazů i slov ostatních. Díky tomuto daru dokáže promítat obrazy do myslí druhých. A konečně, může jím telekineticky odemknout zámek, otevřít dveře nebo zastavit běžící motor. Upíři dar mysli pomalu rozvíjejí a jen ti nejstarší dokážou z myslí druhých uloupit informace, které mají v úmyslu zatajit, nebo vyslat tlakovou vlnu, jež lidskou bytost či jiného upíra roztrhá zevnitř. Upír může číst myšlenky většiny lidí po celém světě a vidět i slyšet totéž co ostatní. Aby však někoho mohl telekineticky zničit, musí zamýšlenou oběť vidět.

Dar ohně – Schopnost starších upírů užívat svou telekinetickou moc a zapalovat předměty. Silou své mysli mohou pálit dřevo, papír nebo jakýkoli hořlavý materiál. A dokážou upálit také ostatní upíry, když zažehnou Krev v jejich těle a přemění je v popel. Touto mocí disponují jen starší upíři, nikdo však netuší, kdy a jak ji upír získá. Velmi mladý upír stvořený prastarým upírem snad může tuto schopnost okamžitě ovládnout. Upír se musí dívat na to, co chce nechat vzplanout. Jinými slovy, žádný upír nemůže zapálit druhého, pokud ho nevidí a není dost blízko na to, aby svou moc nasměroval.

Děti noci – Lidový výraz pro všechny upíry nebo všechny, kdo mají Krev.

Divoká zahrada – Výraz, kterým Lestat pojmenoval svět odpovídající jeho víře, že jediné pravdivé zákony vesmíru jsou zákony estetiky, jež spravují přirozenou krásu, kterou vidíme všude kolem sebe na planetě.

Královna prokletých – Jméno, které upírce Mekare dala její sestra Maharet ve chvíli, kdy do sebe Mekare převzala posvátnou podstatu. Akasha, padlá královna, která se snažila ovládnout svět, se paradoxně nazvala královnou nebes.

Královnina krev – Upíři stvoření královnou Akashou, aby následovali její cestu Krve a bojovali s povstalci prvního potomstva.

Krev – Když je slovo psáno s velkým písmenem, odkazuje k upíří krvi, předávané od mistra nováčkovi složitou a často nebezpečnou výměnou. „Mít Krev“ znamená být upírem. Upír Lestat „měl Krev“ přes dvě stě let, když napsal své knihy. Velký upír Marius má Krev přes dva tisíce let. A tak dále a tak dále.

Krvavý choť – Upíří druh či družka.

Krvesaj – Nejstarobylejší výraz pro upíra. Tento jednoduchý pojem používala Akasha, která se ho později pokusila nahradit označením „krvavý bůh“ pro ty, kteří následovali její duchovní cestu a náboženství.

Nemrtvý – Lidový název pro upíry všech věků.

Nováček – Nový upír, který má Krev teprve krátce. Rovněž to může být potomek někoho s Krví. Například Louis je nováčkem Lestata. Armand je nováčkem Maria. Prastará sestra Maharet je nováčkem svého dvojčete Mekare. Mekare je nováčkem prastarého Khaymana. Khayman je nováčkem Akashy.

Posvátná podstata – Odkazuje k duchovi Amelovi, který sídlí v mozku nebo řídí životní sílu v těle upírky Mekare. Než vstoupil do Mekare, přebýval v upírce Akashe. Říká se, že každý upír na planetě je spojen s posvátnou podstatou jakousi neviditelnou pavučinou či sítí vláken. Kdyby byl zabit upír, v němž sídlí posvátná podstata, všichni upíři na Zemi by zemřeli.

První potomstvo – Upíří potomci Khaymana, kteří se vzbouřili proti královně Akashe.

Přípitek – Napít se krve smrtelníka, aniž by to věděl či cítil a aniž by musel zemřít.

Satanovy děti – Od pozdního starověku označení pro upíry, kteří věřili, že jsou skutečně Satanovy děti a službou Ďáblu že slouží Bohu, jelikož se živí lidstvem. K životu přistupovali kajícně a puritánsky. Odpírali si veškeré požitky až na pití krve a příležitostné sabaty (ohromná shromáždění), kde tančili. Žili v podzemí, často ve špinavých a pochmurných podzemních chodbách a uzavřených prostorách. Od osmnáctého století Satanovy děti nikdo neviděl ani o nich neslyšel a kult se vší pravděpodobností zanikl.

Temná lest – Odkazuje na samotný úkon stvoření nového upíra. Vykonat temnou lest znamená vysát nováčkovi krev a nahradit ji svou vlastní mocnou Krví.

Temný dar – Výraz pro upíří moc. Když mistr věnuje nováčkovi Krev, nabízí mu temný dar.

Tisícileté děti – Výraz pro nesmrtelné, kteří jsou naživu více než tisíc let, a především pro ty, kdo přežili přes dva tisíce let.

Tvůrce – Jednoduché označení upíra, který někomu předal Krev. Postupně je nahrazován pojmem „rádce“. Někdy se o něm také mluví jako o „mistrovi“, to se však přestává užívat. Vzbouřit se proti svému tvůrci nebo se ho pokusit zničit se na mnoha místech světa považuje za velký hřích. Tvůrce nikdy neslyší myšlenky svého nováčka a naopak.

Část 1

Upír Lestat

1 Hlas

Slyšel jsem ho před lety. Blábolil.

Stalo se to poté, co došlo ke zničení královny Akashy a němá rusovlasá sestra Mekare se stala „královnou prokletých“. To všechno jsem zažil – krutou Akashinu smrt ve chvíli, kdy jsme si všichni mysleli, že zemřeme spolu s ní.

Stalo se to tehdy, když jsem se navrátil z těla smrtelníka zpět do těla mocného upíra – protože jsem zavrhl dávný sen, že budu zase člověkem.

Událo se to poté, co jsem byl v nebi i v pekle s duchem jménem Memnoch, a vrátil jsem se na Zemi jako zraněný cestovatel, který už nebažil po vědění, pravdě ani kráse.

Léta jsem poraženě ležel na podlaze kaple starého kláštera v New Orleans a nedbal davu nesmrtelných, který se přese mě neustále valil – slyšel jsem je, chtěl jim odpovědět, přesto jsem na nikoho nedokázal pohlédnout, promluvit, zareagovat na polibek či láskyplný šepot.

A tehdy jsem poprvé uslyšel hlas. Mužský hlas neodbytně promluvající v mé hlavě.

Blábolil, jak jsem řekl. A já si pomyslel, dobře, možná že se my krvesajové můžeme zbláznit stejně jako smrtelníci a tohle je nějaký lidský výtvor mé pokřivené mysli. Nebo je to třeba nějaký hodně zmrzačený prastarý upír, který dřímá někde poblíž, a já se náhodou telepaticky napojil na jeho trápení.

V našem světě má telepatie fyzické hranice, pochopitelně. Hlasy, prosby, zprávy a myšlenky však mohou být přenášeny jinými dušemi a tenhle ubohý povaleč si podle všeho mohl mumlat sám pro sebe na druhém konci světa.

Jak jsem řekl, blábolil, míchal jazyky, starověké i moderní, občas vyslovil celou větu v latině nebo řečtině a pak sklouzl k opakování moderních mluvčích… Pronášel věty z filmů i písní. Zas a znova žadonil o pomoc jako muška s lidskou hlavou, chycená v pavoučí síti, ke které se blíží obrovský pavouk. Pomoc, pomoc. Dobře, co mám udělat, zeptal jsem se a on rychle odpověděl. Byl nedaleko? Nebo měl ten nejlepší vysílač ve světě nemrtvých?

„Poslouchej mě, přijď ke mně.“ Stále to omílal, noc za nocí, až mi to znělo jako pouhý šum.

Vždycky jsem ho dokázal vypnout. Maličkost. Když jste upír, buď se naučíte telepatické hlasy vypínat, nebo rovnou přijdete o rozum. Stejně jednoduše umím vypnout výkřiky živých. Musím, jinak nelze přežít. Dokonce i velmi prastaří upíři dokážou hlasy vypnout. Mám Krev přes dvě stě let, oni ji mají šest tisíciletí.

Občas prostě odešel.

Někdy v prvních letech dvacátého prvního století začal mluvit anglicky.

„Proč?“ tázal jsem se.

„Protože se ti to líbí,“ odpověděl tím svým ostrým tónem. Smích. Jeho smích. „Každý má rád angličtinu. Musíš za mnou přijít, když tě zavolám,“ řekl. Pak zase směsicí jazyků blábolil o slepotě, dušení, ochrnutí, bezmoci. Potom znova prosil o pomoc úryvky z latinských, řeckých, francouzských a anglických básní.

Tak tři čtvrtě hodiny to zní zajímavě. Potom to začne být monotónní a otravné.

Ovšemže jsem se ani neobtěžoval říct ne.

V jednom okamžiku zvolal: „Krása!“ a blábolil bez přestání dál. Pokaždé se vrátil k výkřiku: „Krása!“ a mě jako by tím vykřičníkem dloubl prstem do spánku.

„Fajn, krása, no a co?“ ptal jsem se. Sténal, plakal, až upadl do omamného, nesouvislého snění. Myslím, že jsem ho tak na rok vypnul. Cítil jsem však, jak bručí pod hladinou, a pak přibližně dva roky nato mě začal oslovovat jménem.

„Lestate, ty královský spratku!“

„Ale nech toho.“

„Ne, ty královský spratku, můj princi, chlapče, ach chlapče, Lestate…“ Potom pronesl totéž deseti moderními jazyky a šesti nebo sedmi starověkými. Byl jsem ohromen.

„Tak mi řekni, kdo jsi, nebo prostě o něčem mluv,“ požádal jsem ho mrzutě. Musím přiznat, že když jsem byl nesmírně sám, byl jsem rád, že tu je.

A nebyl to pro mě dobrý rok. Bezcílně jsem se potuloval, měl jsem toho plné zuby. Vztekal jsem se na sebe, že mě „krása“ života neposiluje, že neulehčuje mou osamělost. V noci jsem se toulal džunglemi a lesy a zvedal ruce, abych se dotkl listů na nejnižších větvích, brečel jsem a sám hodně blábolil. Bloudil jsem Střední Amerikou, navštívil mayské rozvaliny, šel jsem daleko na jih do Egypta, abych prošel pouští a viděl prehistorické jeskynní malby cestou k přístavům Rudého moře.

Mladí buřičští upíři napadali města, kterými jsem se potuloval – Káhiru, Jeruzalém, Bombaj, Honolulu, San Francisko –, a mě už nebavilo je umravňovat a trestat za to, že ve svém opovrženíhodném hladu vraždí nevinné. Chytí je a uvrhnou do lidských vězení, kde shoří při východu slunce. Tu a tam padnou do rukou současných vědců. Otravní mizerové.

Nikdy to k ničemu nebylo, ale o tom bude řeč později.

Buřiči se objevovali všude, způsobovali si navzájem potíže a potyčky a rvačky jejich gangů nám ostatním znepříjemňovaly život. Pro ně totiž spálení nebo setnutí jakéhokoli jiného krvesaje, který se jim připlete do cesty, nic neznamená.

Je to blázinec.

Ale kdo jsem já, abych hlídal nadpřirozené blbečky?

Kdy jsem vůbec byl na straně práva a pořádku? Já mám být ten svéhlavý rebel. Tak jsem je nechal, aby mě vyštvali z měst, dokonce i z New Orleans. Dovolil jsem jim, aby mě vypudili. Můj milovaný Louis de Pointe du Lac odešel brzy poté a od té doby žil v New Yorku s Armandem.

Armand se stará o bezpečí Manhattanu – kvůli Louisovi, Armandovi, dvěma mladým krvesajům Benjaminovi a Sybelle a komukoli, kdo se k nim přidá v jejich paláci ve čtvrti Upper East Side.

To se dalo čekat. Armand vždycky dokázal zničit ty, kdo ho obtěžovali. Koneckonců byl po staletí mistr klanu starých Satanových dětí v Paříži a spálil na prach každého krvesaje, který se neřídil krutými pravidly těch bídných náboženských fanatiků. Je to neúprosný samovládce, tak si to může dovolit.

Rád bych však dodal, že Armand není amorální zrůda, jak jsem se o něm kdysi domníval. O našich myslích, duších, našem morálním vývoji či degeneraci jsem se ve svých knihách prostě mýlil. Armand zná slitování, není bezcitný. V mnoha ohledech jen po pěti stech letech našel uplatnění. A co já vůbec vím o tom, jaké to je být nesmrtelný? Odkdy že mám Krev, od roku 1780? To není moc dlouho. Ani trochu.

Mimochodem, byl jsem v New Yorku, abych špehoval své staré přátele.

Za teplých nocí jsem stával před jejich skvostným obydlím na Upper East Side, poslouchal jsem, jak mladá upírka Sybelle hraje na klavír a Benjamin s Armandem každou hodinu mluví.

Je to impozantní sídlo – tři navzájem propojené městské domy tvořící jeden velkolepý palác, každý dům má před vstupem vlastní antický portikus se schodištěm a vkusně zdobený železný plot. Používá se jen prostřední vchod s nápisem TRINITY GATE nade dveřmi.

Ben je upír zodpovědný za rozhlasovou talk show, která se z New Yorku přenáší každou noc. První roky se vysílala normálně, ale teď je to internetové rádio a dosáhne k nemrtvým po celém světě. Ben je tak bystrý, jak by nikdo nepředpokládal – narodil se jako beduín a Krev mu byla předána v jeho dvanácti letech, takže bude mít navždycky jenom sto padesát sedm centimetrů. Je to ale jedno z těch nesmrtelných dětí, které smrtelníci pokaždé považují za zmenšené dospělé.

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Titulní strana

Původ Krve

Řeč Krve

Část 1

Upír Lestat

1 Hlas

Část II

Průchod Divokou zahradou

12 Lestat

13 Marius

15 Lestat

16 Faríd

17 Gregory

18 Lestat

19 Rhoshamandes

Část III

Poslední bitva v hlavním městě světa

20 Rose

21 Rhoshamandes

22 Gregory

23 Lestat

24 Lestat

25 Lestat

26 Lestat

27 Lestat

Část IV

Království temnot

28 Lestat

29 Lestat

30 Cyril

31 Rose

32 Louis

Dodatek 1

Dodatek 2