Copyright © 2014 by Nora Roberts

Translation © Jana Vlčková, 2015

Copyright © ALPRESS, s.r.o.

Všechna práva vyhrazena.

Žádnou část knihy není dovoleno užít

nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez písemného

souhlasu držitele práv, s výjimkou krátkých citací

nebo odkazů, které tvoří součást kritického hodnocení.

Z anglického originálu THE COLLECTOR,

vydaného nakladatelstvím

A Penguin Random House Company

přeložila Jana Vlčková

Redakční úprava Drahomíra Smutná

Grafická úprava obálky Tomáš Řízek

Elektronické formáty Dagmar Waňkowská

Vydalo nakladatelství Alpress, s. r. o., Frýdek-Místek,

v edici Klokan, 2015

shop@alpress.cz

Vydání první

ISBN 978-80-7466-944-6

ISBN PDF 978-80-7543-018-2

ISBN MOBI 978-80-7543-020-5

ISBN ePUB 978-80-7543-019-9

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2015

Na památku mé mámy,

která sbírala všechno,

a mého táty,

který jí vždycky udělal místo.

ČÁST PRVNÍ

Doma jsem tam, kde si pověsím klobouk.

Johnny Mercer

Jedna

Myslela si, že nikdy neodejdou. Klienti, zejména ti noví, bývají nervózní a mají sklony zbytečně otálet. Neustále papouškují tytéž instrukce, opakovaně jí dávají kontakt na sebe i na svoje blízké, a dá práci dostat je ze dveří. Chápala je, protože sotva jimi prošli, předali svůj domov, svoje věci a v tomto případě i svého kocoura do rukou někoho cizího.

Jako přechodná strážkyně jejich bytu udělala Lila Emersonová všechno, co mohla, aby je odtud vyprovodila v klidu a s vědomím, že veškeré svoje zázemí svěřili do kompetentních rukou.

Po příští tři týdny, zatímco si Jason a Macey Kilderbrandovi budou spolu s rodinou a přáteli užívat na jihu Francie, bude Lila žít v jejich přepychovém apartmá v Chelsea, zalévat jim květiny, krmit a napájet kocoura a hrát si ním, vybírat jejich poštu a v případě nutnosti vyřizovat naléhavé vzkazy.

Bude pečovat o Macyinu pěknou zahrádku, kterou si paní domácí zřídila na terase, rozmazlovat kocoura, dávat najevo, že v bytě někdo je, a svou pouhou přítomností odpuzovat zloděje.

Při té příležitosti si vyzkouší, jaké to je žít ve snobské čtvrti London Terrace v New Yorku, stejně jako si předtím užívala pobyt v kouzelném apartmá v Římě – kde za příplatek vymalovala kuchyň –, nebo v prostorném domě v Brooklynu, kde měla na starosti temperamentního zlatého retrívra, mazlivého stárnoucího bostonského teriéra a akvárium s barevnými tropickými rybičkami.

Během šesti roků, co se profesionálně zabývala hlídáním bytů, si celkem důkladně prohlédla New York, a v posledních čtyřech letech dokonce i kus světa.

Bezva práce, když se vám ji podaří získat, pomyslela si – a ona ji získat umí.

„Jdeme si udělat pohodlí, Thomasi,“ oznámila kocourovi a pohladila ho dlouhým tahem od hlavy až po ocas.

Zabydlovat se v novém působišti se jí líbilo, a protože prostorné apartmá mělo pokoj pro hosty, vybalila si první z dvou kufrů. Oblečení úhledně poskládala do prádelníku se zrcadlem, anebo pověsila do vestavěné skříně. Majitelé ji varovali, že s ní Thomas bude chtít pravděpodobně spát, ale s tím se vypořádá. Potěšilo ji, že klienti – nejspíš Macey – naaranžovali na noční stolek pěknou kytici frézií.

Drobné projevy přízně měly pro Lilu velkou váhu – ráda je rozdávala i přijímala.

Rozhodla se, že bude využívat velkou koupelnu s prostornou parní sprchou a hlubokou masážní vanou.

„Nikdy se nebraň vymoženostem, které se ti nabízejí, ale taky jich nezneužívej,“ poradila Thomasovi, když si připravovala toaletní potřeby.

Dva kufry obsahovaly skoro vše, co měla. Dávala si záležet, aby umístila svoje věci tam, kde jí to bude nejvíc vyhovovat.

Po krátkém rozmýšlení usoudila, že si pracovnu zřídí v jídelním koutě. Notebook si postaví tak, aby stačilo zvednout oči a mohla se kochat výhledem na New York. V menších bytech klidně pracovala tam, kde spala, ale když už má k dispozici tolik prostoru, proč jej nevyužít?

Dostala instrukce, jak zacházet s kuchyňským vybavením, k čemu patří to které dálkové ovládání a jak funguje bezpečnostní systém. Byt byl plný všelijakých vychytávek, nad nimiž její srdce technického nadšence zaplesalo.

V kuchyni na ni čekala lahev vína, mísa čerstvého ovoce a výběr značkových sýrů spolu se vzkazem od Macey, napsaným na papíru s monogramem.

Ať se Vám tu líbí!

Jason, Macey a Thomas.

Milé, pomyslela si Lila. Jasně, bude si to tady užívat.

Otevřela víno, nalila si skleničku a labužnicky usrkla. Potom popadla dalekohled a vyšla s ním na terasu, aby mohla dostatečně obdivovat výhled, který se jí naskytl.

Napadlo ji, že klienti šikovně využili místo, které měli k dispozici. Byla tu dvě pohodlná zahradní křesla a hrubá kamenná lavice, skleněný stolek a nádoby s květinami, cherry rajčátky a voňavými bylinkami, které směla sklízet a jíst.

Uvelebila se s Thomasem na klíně a hladila ho po hedvábném kožichu.

„Vsadím se, že tu vysedávají dost často a dopřávají si drink nebo kávu. Zdá se, že jsou spolu šťastní. Mám z jejich bytu dobrý pocit. Co ty na to?“ Pošimrala Thomase pod bradou a on slastně zamhouřil jasně zelené oči. „Panička mi bude zpočátku hodně volat a posílat maily, takže tě musíme vyfotit, zlato, a poslat jim pár snímků jako důkaz, že se mnou nestrádáš.“

Postavila skleničku na stůl, zvedla dalekohled a zkoumala okolní budovy. Obrovský bytový komplex zabíral celý blok a nabídl jí tím bezpočet příležitostí nahlížet do života ostatních lidí.

Lidé kolem ní ji fascinovali.

Žena, která mohla být přibližně v jejím věku, měla krátké černé šaty, lichotící její vysoké a štíhlé postavě modelky. Přecházela sem a tam a mluvila do mobilu. Netvářila se vesele. Možná zrušené rande, pomyslela si Lila. On se vymlouvá, že musí zůstat déle v práci, a ona hned myslí na nejhorší. Už má těch jeho výmluv plné zuby.

O několik pater výš seděly v obývacím pokoji se stěnami pokrytými obrazy a moderním minimalistickým nábytkem dva páry. Smály se nad skleničkami, ve kterých mohlo být martini. Aspoň to tak vypadalo.

Na rozdíl od ní a Thomase si tihle nájemníci zjevně nelibují v letním vedru, jinak by se bavili venku na terase.

Staří přátelé, tipovala. Často se scházejí a občas spolu jezdí na dovolenou.

Další okno se stalo bránou do světa chlapečka, který se válel na podlaze s bílým štěnětem. Z obou prýštila ničím nespoutaná radost, což Lilu rozesmálo.

„Psa si přál celou věčnost – což v jeho případě znamená několik měsíců – a dnes mu rodiče přání konečně splnili. Bude si tenhle den pamatovat do konce života a jednou stejným způsobem překvapí svého kluka nebo holčičku.“

Tenhle minipříběh ji potěšil. Sklonila dalekohled. „Fajn, Thomasi. Teď nás čeká práce. Já vím, já vím,“ pokračovala, postavila ho na zem a chopila se nedopité sklenky vína. „Většina lidí touhle dobou s prací končí. Jdou na večeři, scházejí se s přáteli – anebo jako v případě té krásné blondýny v černých šatech se vztekají, že zůstanou trčet doma. Ale já…“ Počkala, až před ní kocour vběhne do obývacího pokoje, „…si pracovní dobu stanovuji sama. Což je jedna z výhod mého povolání.“

Otevřela skříňku a z košíku plného kočičích hraček vzala míček, který se aktivuje pohybem. Hodila ho na podlahu.

Thomas jej okamžitě začal pronásledovat.

„Kdybych byla kočka, taky by se mi líbil.“

Kocour se vesele bavil. Zvedla dálkové ovládání a pustila rádio. Poznamenala si, která je to stanice, aby ji naladila zpátky, než se Kilderbrandovi vrátí domů, a místo jazzu dala přednost současnému popu.

Hlídání domů a bytů jí poskytovalo střechu nad hlavou a ukojilo její zájem a touhu po dobrodružství. Psaním si vydělávala na cestovné. První dva roky strávené v New Yorku se udržela nad vodou jako autorka na volné noze – a příležitostná servírka. Poté, co se z ní stala strážkyně cizích domácností – původně dělala laskavost přátelům a jejich kamarádům –, získala konečně čas a příležitost zapracovat na svém románu.

Pak zaúřadovala šťastná náhoda, nebo měla jednou kliku. Zkrátka hlídala dům redaktorce, která projevila zájem o její literární práci. Její prvotina Vychází měsíc šla docela dobře na odbyt. Nebyl to sice žádný bestseller, ale příběh měl slušnou úroveň a zaujal cílovou skupinu čtenářů – mladé lidi od čtrnácti do osmnácti let. Druhá knížka se objeví na pultech v říjnu. Už teď si drží palce.

Ale momentálně se potřebuje soustředit na třetí díl série.

Rychlým nacvičeným pohybem si smotala dlouhé hnědé vlasy do uzlu a přicvakla je na temeno robustní sponou z želvoviny. Zatímco Thomas škodolibě pronásledoval míček, pohodlně se usadila s nedopitým vínem, vysokou sklenicí vody s ledem a hudbou v pozadí, a představila si hlavní postavu svého příběhu, Kaylee.

Nastoupila do prváku na střední a potýká se se všemi vzestupy a pády, které jsou s tímto věkem spojené – láskami, domácími úkoly, protivnými spolužačkami, buzerací, intrikami, vítězstvími i prohrami – to vše na pozadí čtyř událostmi nabitých školních let.

Složitá cesta, zejména pro novou holku, kterou byla v první knize. A aby toho nebylo málo, ona i její rodina jsou lykantropové.

Pro dívku, která je vlkodlak, není snadné maturovat, nebo si jít pro vysvědčení, když je shodou okolností zrovna úplněk.

Ve třetím díle Kaylee spolu se svou rodinou bojuje s konkurenční smečkou, která loví lidi. Pro některé mladší čtenáře je to možná trochu krvelačné, pomyslela si, ale příběh se vyvíjí tímhle směrem a nezbývá než se s tím vypořádat.

Kaylee se momentálně potýká se zradou kluka, o kterém se domnívá, že ho miluje. Nenapsala referát na téma napoleonských válek a její úhlavní nepřítelkyně, krásná blondýna, ji zamkla ve školní laboratoři.

Za dvacet minut vyjde měsíc – a ve stejnou dobu se tu sejde přírodovědný kroužek.

Kaylee musí najít způsob, jak se odtamtud dostat dřív, než se změní ve vlkodlaka.

Lila se v duchu převtělila v Kaylee, která se potýká se strachem z prozrazení, zlomeným srdcem a vztekem na svou rivalku Sašu, kterou všichni žerou (obrazně řečeno), a získá každého kluka, na kterého ukáže svým pěstěným nehtem.

***

Dostala Kaylee ven na poslední chvíli a to díky kouřové bombě, kterou přinesl zástupce ředitele, další trn v Kayleeině patě. Domů dorazila těsně před svou proměnou – což Lile zabralo celé tři hodiny.

Vlastní pracovitost ji potěšila. Vynořila se z příběhu a rozhlédla se kolem sebe.

Thomas, vyčerpaný ze hry, ležel na vedlejší židli stočený do klubíčka a za oknem se třpytila světla velkoměsta.

Připravila kocourovi večeři přesně podle instrukcí. Zatímco se spokojeně krmil, vytáhla svůj nářaďový nůž značky Leatherman a pomocí šroubováku dotáhla ve spíži několik šroubů.

Uvolněné spoje jsou podle jejího názoru přímou cestou ke katastrofě. Což platí pro věci i pro lidi.

Všimla si dvou drátěných košíků na výsuvných lištách. Byly ještě v krabicích. Nejspíš mají být na brambory a cibuli. Přikrčila se a přečetla si návod na instalaci. Byla snadná. V duchu si poznamenala, že se prostřednictvím e-mailu Macey zeptá, jestli je chce namontovat.

Půjde to rychle a přinese jí to uspokojení.

Nalila si druhou sklenku vína a povečeřela ovoce, sýr a krekry. Seděla v jídelně s Thomasem na klíně a při jídle si prohlížela elektronickou poštu. Odpověděla na nějaké maily a podívala se na svůj blog. Měla by na něj zase něco napsat.

„Jde se chrnět, Thomasi.“

Kocour v té chvíli zívl. Zvedla ovladač a vypnula hudbu. Postavila Thomase na podlahu, aby mohla uklidit nádobí a užít si první večer v novém působišti.

Převlékla se do bavlněných kalhot a tílka, zkontrolovala bezpečnostní systém, vzala dalekohled a podívala se, co dělají její sousedé.

Vypadalo to, že Blondýna přece jenom odešla a nechala v obýváku svítit tlumené světlo. Také oba manželské páry někam zmizely. Možná šly na večeři nebo do divadla, uvažovala.

Chlapeček už bude jistě spát, doufejme, že se štěňátkem schouleným po svém boku. Zaznamenala mihotání televizní obrazovky. Představila si, že před ní mamka s taťkou spokojeně relaxují.

Za dalším oknem se konal večírek. Vkusně a pro tuto příležitost vhodně oblečení lidé přecházeli sem a tam se skleničkami a dezertními talířky v rukách.

Chvíli je sledovala a představovala si, o čem se spolu baví. Bruneta v krátkých červených šatech si šeptala s opáleným frajerem v perlově šedém obleku. Možná spolu mají dlouhodobou žhavou aférku a s gustem podvádějí jeho utrápenou ženu a jejího nic netušícího manžela.

Podívala se o kousek dál a zarazila se. Na okamžik dokonce sklonila dalekohled, než se znovu odvážila do něj pohlédnout.

Ne, kdepak, vymakaný týpek z dvanáctého patra není úplně nahatý. Má na sobě miniaturní tanga a vyzývavě vrtí zadkem a boky.

Všimla si, že je slušně zpocený. Opakuje pohybové variace a přidává další.

Nejspíš to bude herec nebo tanečník, který si po večerech přivydělává jako striptér – než prorazí na Broadwayi.

Líbil se jí. Hodně.

Ještě půl hodiny se bavila pozorováním rozzářených oken, než se uvelebila v posteli – kam se za ní nastěhoval Thomas. Společnost jí dělala puštěná televize. Našla si opakování svého oblíbeného seriálu, kde dokázala jednotlivé dialogy citovat z paměti. Uklidňovalo ji to. Vzala svůj iPad, našla thriller, který začala číst v letadle z Říma, a zachumlala se pod deku.

Během příštího týdne si vypěstovala určitou rutinu. Thomas ji budil přesně v sedm a dožadoval se snídaně. Byl přesný jako hodinky.

Nakrmila ho, uvařila si kafe, zalila kytky, udělala si něco k snídani a „navštívila“ sousedy.

Blondýna a přítel, se kterým žila – nezdálo se, že by byli manželé –, se hodně hádali. Blondýna ráda rozbíjela věci. Nesmírně šarmantní pan Uhlazený, na něhož byla radost se dívat, měl naštěstí dobré reflexy a stačil včas uskakovat. Hádali se denně a pak se divoce usmiřovali v záchvatech vášně.

Podle Lilina názoru se k sobě báječně hodili. Alespoň na tu chvíli, co spolu budou. Nevypadali jako lidé, kteří si potrpí na dlouhé známosti. Na to byla Blondýna moc vzteklá a pan Uhlazený příliš usměvavý a svůdný.

Působili jako hráči, kteří si libují v sexy vyhrocených zápletkách. Divila by se, kdyby pan Uhlazený nejel ještě v něčem. Určitě má nějakou bokovku.

Zato láska mezi chlapečkem a jeho štěnětem zdárně vzkvétala, zatímco tatínek s maminkou a chůva trpělivě utírali loužičky. Matka a otec každé ráno odcházeli ustrojení tak, že nenechávali Lilu na pochybách – ti dva někde zastávají vysoké posty a kariéru mají pěkně rozjetou.

Zato manželé Martini, jak v duchu říkala druhému páru, se na terase objevovali jen zřídka. Paní patřila k těm ženám, které pěstují obědy s kamarádkami. Každý den dopoledne vyrážela z domu a vracela se k večeru, obvykle s nějakou nákupní taškou.

Večírkovi se doma moc nezdržovali a zdálo se, že si libují ve zběsilém životním tempu.

A Tělíčko pravidelně trénoval vrtění zadkem – což ji nepokrytě těšilo. Tuhle show si dopřávala za odměnu.

Každé dopoledne psala, někdy až do odpoledne. Potom si pohrála s kocourem, oblékla se a šla si koupit něco k večeři. Při té příležitosti se porozhlédla po okolí.

Posílala svým klientům fotky šťastného Thomase, trhala rajčata, třídila poštu, zosnovala zákeřnou bitvu mezi vlkodlaky a zaktualizovala svůj blog. Taky ve spíži přimontovala dva drátěné košíky.

V prvních dnech druhého týdne koupila kvalitní Barolo, několik oblíbených druhů sýra a přidala pár mini cupcakes z nedalekého pekařství.

Večer těsně po sedmé přivítala svou nejlepší kamarádku.

„Tak tady teď jsi,“ poznamenala Julie Bryantová s lahví vína v jedné a kyticí voňavých lilií v druhé ruce.

Metr osmdesát, svůdné křivky, bujné ryšavé kadeře. Pravý opak Lily, malé a drobné s rovnými hnědými vlasy.

„Koukám, že ses v Římě opálila. Já bych v Itálii musela mít krém s nejmíň pětistovkovým ochranným faktorem a stejně bych se vrátila rudá jako rak. Zato ty vypadáš báječně.“

„Kdo by nevypadal, po čtrnácti dnech v Římě? Za to můžou ty jejich božské těstoviny. Povídala jsem ti, že víno obstarám,“ dodala, když jí Julie vtiskla do ruky lahev.

„Tak teď máme dvě. Vítej doma!“

„Díky.“ Vzala si květiny.

„Páni, tohle je nádherný byt. Obrovský a s úžasným výhledem. Co ti lidi dělají?“

„Pro začátek jim stačí, že se narodili do bohatých rodin.“

„Kéž by se to bylo povedlo mně!“

„Pojď se mnou do kuchyně. Dám kytky do vázy a pak tě tady provedu. Majitel je finančník, ale neptej se mě, co si pod tím máš představit. Ale svou práci prý miluje a před golfem dává předost tenisu. Ona je bytová návrhářka, a jak vidíš, dost dobrá. Chtěla by si otevřít ateliér, ale zároveň uvažují o rodině, takže si není jistá, jestli je správný čas na rozjezd vlastního podnikání.“

„Noví klienti, co? A hned ti vyklopili tolik osobních detailů?“

„Co na to říct? Snad jen to, že mám důvěryhodný obličej a lidi se mi bůhvíproč rádi svěřují. Seznam se s Thomasem.“

Julie se sehnula, aby kocoura pohladila. „Sympaťák.“

„Je to miláček.“ Lily zjihly tmavé oči. „Zvířata bývají někdy k vzteku, ale Thomas ne.“

Vybrala z jeho košíku s hračkami setrvačníkovou myš a ukázala Julii, jak ji kocour dychtivě pronásleduje. Kamarádka výskala smíchy.

„Je to lovec.“ Napřímila se a opřela se o pult z šedého kamene. Lila zatím aranžovala lilie do skleněné vázy.

„Je v Římě pěkně?“

„Moc.“

„A našla sis nějakého sexy Itala na divoký sex?“

„Bohužel ne. Ale zamiloval se do mě majitel tamější samoobsluhy. Bylo mu plus minus osmdesát, říkal mi una bella donna a věnoval mi fantastické broskve.“

„Sice nejsou tak dobré jako sex, ale aspoň něco. Nemáš ponětí, jak se mi po tobě stýskalo, když jsi odjela.“

„Jsem ti moc vděčná, že u tebe můžu bydlet, když zrovna nemám žádnou zakázku.“

„Můj byt je ti plně k dispozici, však víš. Hlavně abych v něm byla i já.“

„Jak bylo na svatbě?“

„Než ti začnu o tom strašidelném týdnu vyprávět, potřebuju se napít vína. Aspoň pochopíš, proč jsem coby družička odešla do důchodu. Sestřenice Melly mi dala pořádně zabrat.“

„Náhodou, těmi textovkami jsem se náramně bavila. Obzvlášť se mi líbila tahle: ,Bláznivá mrcha nevěsta prohlásila, že plátky růží nemají tu správnou barvu. Růžová není správně růžová! Hysterie vrcholí. Asi té štěkně přivřu kyslík – pro dobro lidstva.‘“

„Málem na to došlo. Kdybys to viděla! Ta nána bulila, třásla se jako drahej pes a zoufala si. Růžová není dost růžová! Julie! Udělej s tím něco! Málem jsem udělala něco jí.“

„Vážně měla půl tuny růžových okvětních lístků?“

„Plus minus.“

„Mělas ji v nich pohřbít. Nevěsta se udusila plátky růží. Všichni by si pomysleli: Jaká ironie! Taková tragédie! Tomu se říká smůla.“

„Jenže mě takhle elegantní řešení nenapadlo. Aspoň vidíš, jak jsi mi chyběla. Víc se mi líbí, když pracuješ v New Yorku a já se za tebou můžu přijít podívat.“

Lila otevřela víno a pohlédla na kamarádku. „Tak až zase pojedu na nějaké bezva místo, vezmu tě s sebou.“

„To říkáš pořád.“ Julie se procházela po místnosti. „Jenže já bych se asi cítila blbě, kdybych musela pobývat v cizím… Páni! Koukni na tenhle porcelán! To musí být starožitnost. Úplná paráda!“

„Po prababičce. Když ti nevadí chodit za mnou do cizích bytů tady, nevadilo by ti to ani tam. Proti hotelům přece nic nemáš.“

„Protože tam nikdo nebydlí.“

„Někdo jo. Třeba Eloise a Nanny.“

Julie zatahala Lilu za dlouhý culík. „Eloise a Nanny jsou smyšlené postavy.“

„Smyšlené postavy se taky počítají, protože kdyby ne, nezáleželo by nám na tom, co se s nimi děje. Pojď, dáme si to na terase. Počkej, až uvidíš Maceyinu kontejnerovou zahradu. Její rodina pochází z Francie. Jsou to vinaři.“

Lila se chopila podnosu s lehkostí servírky, jíž kdysi byla. „S manželem se seznámila před pěti lety ve Francii, když jela navštívit prarodiče. Zrovna u nich zase jsou. On tam byl shodou okolností na dovolené a zastavil se na jejich vinici. Oba tvrdí, že to byla láska na první pohled.“

„Ty jsou nejlepší.“

„Podle mě nic takového neexistuje, ale před chvílí jsem dala fikci zelenou.“ Šla na terasu jako první. „Ukázalo se, že oba žijí v New Yorku. On jí zavolal a pozval ji na rande. A za rok a půl se vzali.“

„Jako v pohádce.“

„Což je taky pouhá fikce, ale já mám pohádky ráda. Zdá se, že jsou spolu šťastní. A jak vidíš, Macey je rozená zahradnice.“

Julie poklepala prstem na dalekohled. „Pořád šmíruješ?“

Lila našpulila široká ústa s výrazným horním rtem. „Nešmíruju, pozoruju. Kdyby lidi nechtěli, aby se na ně někdo díval, zatáhli by si závěsy a spustili žaluzie.“

„Hmm. Ty bláho!“ Julie si založila ruce v bok a uznale se rozhlížela kolem sebe. „S tou zahradnicí máš pravdu.“

Sytě zelené rostliny, zasazené v nádobách z terakoty, hrály všemi barvami a proměnily terasu v přírodní oázu. „Ona pěstuje rajčata?“

„Jsou výborná. Taky má bylinky. Ty si pěstuje ze semínek.“

„Ty se v tom vyznáš?“

„Macey se v tom vyzná. Bylo mi řečeno, že si můžu vzít, na co mám chuť. Prý je to dokonce žádoucí. Včera večer jsem si udělala plnou mísu fantastického salátu. Jedla jsem ho tady venku, popíjela k němu víno a sledovala okenní show.“

„Vedeš divný život. Vyprávěj mi o lidech, které pozoruješ.“

Lila nalila víno a připravila si k ruce dalekohled – čistě pro případ.

„V desátém patře žije rodina, která právě koupila svému chlapečkovi štěně. Ti dva jsou vážně roztomilí. Mají se moc rádi a baví mě je sledovat. Ve čtrnáctém bydlí sexy blondýna a její výstavní přítel. Oba by se mohli živit modelingem. Frajer přichází a mizí, vedou vášnivé diskuze, hádají se, lítá nádobí a pak následuje žhavý sex.“

„Ty je okukuješ při milování? Lilo, dej sem ten dalekohled!“

„Ne!“ smála se kamarádka a vrtěla hlavou. „Necivím na ně. Jenom odhaduju, co se děje. Napřed na sebe řvou, ona šermuje rukama, potom se na sebe vrhnou a jeden druhého svlékají. V ložnici i v obýváku. Nemají takovouhle terasu, jenom malý balkon u ložnice. A nikdy to nedělají, dokud nejsou úplně nazí.

A když už jsme u té nahoty, ve dvanáctce je kluk… Počkej, třeba ho zastihneme.“

Chopila se dalekohledu. „Jo, jo, je tam! Mrkni se na to! Dvanácté patro, třetí okno zleva.“

Zvědavá Julie převzala dalekohled a vyhledala doporučené okno. „Páni! Hmmm, mmm. Ten má ale pohyby. Měly bychom mu brnknout a pozvat ho sem.“

„Obávám se, že nejsme jeho typ.“

„Mezi námi – my dvě se líbíme každému.“

„Je to gay, Julie.“

„Ty to odtud poznáš?“ Kamarádka sklonila dalekohled a zamračila se na ni. „Máš snad na tyhle kluky radar?“

„Má na sobě tanga, což mi bohatě stačí.“

„Ty nosí proto, aby se mu líp hýbalo.“

„Má tanga,“ opakovala Lila.

„Tohle předvádí každý večer?“

„Víceméně. Podle mě je to neúspěšný herec, který si přidělává ve striptýzovém klubu a doufá, že prorazí.“

„Tělo má teda božské. Takové měl David taky.“

„Měl?“

Julie položila dalekohled a naznačila, že láme větvičku.

„Kdy?“

„Hned po té pekelné svatbě. Muselo to tak být, ale já se nechtěla rozcházet na té příšerné akci. Beztak to bylo dost hrozné.“

„To mě mrzí, zlato.“

„Díky, ale stejně jsi ho neměla ráda.“

„To jsem nikdy neřekla.“

„Ale vyšlo to na stejno. Dobře se na něj koukalo, ale začínal mě příliš omezovat. ,Kam jdeš? Jak tam budeš dlouho?‘ Bla bla bla! Pořád mi psal a nechával vzkazy na záznamníku. Když jsem měla moc práce nebo si domluvila něco s tebou nebo dalšími přáteli, naštval se a trucoval. Bože – připadalo mi, že mám manželku! Vyloženou stíhačku. Ženské s uměleckými sklony se za manželky nehodí. Vím to, protože jsem kdysi jednou z nich byla. S Davidem jsem se scházela jenom pár měsíců a už na mě tlačil, abychom spolu žili. Jenže já s nikým žít nechci.“

„Nechceš žít s tím nepravým,“ opravila ji Lila.

„Nejsem připravená žít s nikým. Ještě jsem se nevyrovnala s Maximem. Je moc brzo.“

„Už je to pět let.“

Julie zavrtěla hlavou a poplácala Lilu po ruce. „Moc brzo,“ trvala na svém. „Ten záletnej mizera mě pořád štve. Napřed musím získat pobavený nadhled. Nesnáším rozchody,“ dodala. „Člověk je buď smutnej, protože ho někdo opustil, anebo za hajzla, protože se sám na někoho vykašlal.“

„Já se nikdy na nikoho nevykašlala, ale věřím, že máš pravdu.“

„Protože jim to vždycky naservíruješ tak, aby si mysleli, že rozchod je vlastně jejich nápad. Kromě toho se s nikým nezapleteš tak vážně, abys měla nárok poslat ho k vodě.“

Lila se usmála. „Ještě jsem se nevypořádala s Maximem,“ prohlásila a Julie vyprskla smíchy. „Můžeme si objednat večeři. Poblíž je řecká restaurace, kterou si všichni chválí. Zatím jsem ji nevyzkoušela.“

„Beru, pokud jako zákusek bude baklava.“

„Mám cupcakes.“

„Ještě lepší. Teď mi ke štěstí nic nechybí. Jsem ve snobském bytě, piju dobré víno, přivezou mi skvělé řecké jídlo a je se mnou moje nejlepší kamarádka.“ Znovu zvedla dalekohled. „A navrch mi zatančí sexy… och, zpocený muž – sexuální orientace nepotvrzena.“

„Gay,“ zopakovala Lila a zvedla se, aby přinesla jídelníček.

Pochutnávaly si na výborném jehněčím a vypily k němu skoro všechno víno. Kolem půlnoci se pustily do zákusků. Možná to není nejlepší kombinace, usoudila Lila, když ji začal mírně tížit žaludek, zato je to ta nejlepší terapie pro kamarádku, která je z rozchodu rozhozená víc, než přiznává.

Nejde jí ani tak o toho muže, přemítala Lila, zatímco kontrolovala bezpečnostní systém, ale o rozchod jako takový. O všechny ty otázky, které s sebou přináší.

Co je to se mnou? Proč mi žádný vztah nevydrží? S kým budu večeřet?

Když žijete ve společnosti orientované na páry, můžete si jako single připadat méněcenní.

„Já ne,“ ujistila kocoura, který se někde mezi posledním soustem jehněčího a prvním cupcakem schoulil na svém pelíšku. „Mně nevadí žít sama. Můžu si jít, kam chci a kdy chci. Můžu si dělat, co mi zrovna vyhovuje. Aspoň poznám kus světa. Jasně, Thomasi, promluvit si můžu jenom s kočkou, ale věř mi, že ani to mi nevadí.“

Přesto ji mrzelo, že nepřesvědčila Julii, aby u ní přespala. Nejenom že by měla společnost, ale mohla kamarádce pomoct s kocovinou, kterou bude ráno mít.

Když se chystala do postele, usoudila, že mini cupcakes jsou dílem ďábla. Jsou mrňavé a moc dobré. Říkáte si, že jste vlastně vůbec nic nesnědli, a zatím jich v sobě máte šest.

Je nabuzená alkoholem a cukrem. Stejně neusne.

Zvedla dalekohled. Všimla si, že se někde dosud svítí. Není jediná, kdo je vzhůru v… ježíšmarjá, v jednu čtyřicet v noci.

Zpocené tělíčko taky nespí. Má u sebe stejně sexy kluka, jako je on. Lila se samolibě pousmála. Musí říct Julii, že její radar nelže.

Ani Večírkovi ještě nespí. Podle oblečení to vypadá, že se právě vrátili z nějaké nóbl akce. Lila obdivovala oranžové šaty té ženy, které se krásně třpytily. Chtěla by vidět její boty. Dočkala se, když se žena sklonila, přidržela se mužova ramene a zula si zlatý páskový sandál s červenou podešví na nebesky vysokém podpatku.

No jo, Louboutin.

Podívala se níž.

Blondýna taky ještě nezalehla. Zase má na sobě malé černé – přiléhavé a krátké. Vlasy si vyčesala do uzlu. Byla někde ve městě, spekulovala Lila, a nedopadlo to dobře.

Ona brečí, uvědomila si vzápětí, když spatřila, jak si utírá tváře. Bylo vidět, že mluví rychle a naléhavě. Vypadá to na pořádnou hádku s přítelem.

Kde vůbec je?

Ať se dívala, jak se dívala, nemohla ho najít.

Vykašli se na něj, radila jí v duchu Lila. Nikdo nemá právo ti ztrpčovat život. Jsi nádherná a určitě taky chytrá. Máš na víc, než…

Vtom sebou trhla. Ženina hlava se prudce zaklonila, jako by schytala ránu pěstí.

„Proboha, on ji praštil! Ty hajzle! Ne….“

Bezmocně vykřikla. Sledovala, jak si žena zakrývá obličej a krčí se před další ranou.

Pláče, prosí.

Lila se jedním skokem přenesla k nočnímu stolku, na němž ležel její mobil. Popadla ho a spěchala zpátky k oknu.

V mdlém světle sice muže neviděla, ale žena stála přitisknutá zády k oknu.

„To by stačilo, to by stačilo,“ zamumlala Lila a chystala se vyťukat 911.

Pak se to stalo.

Sklo se roztříštilo a žena vylétla ven. Ruce měla doširoka rozpažené, kopala nohama, vlasy poletovaly jako zlatá křídla. O čtrnáct pater níž tvrdě dopadla na chodník.

„Ach, proboha! Bože, bože!“ Lila zápolila s mobilem.

„Tísňová linka. Jaký máte problém?“

„On do ní strčil! Strčil do ní a ona vypadla z okna!“

„Madam…“

„Počkat! Počkat!“ Zavřela víčka a přinutila se třikrát zhluboka nadechnout. Musíš mluvit srozumitelně, poručila si, a říct všechno, co víš.

„Tady Lila Emersonová. Právě jsem se stala svědkem vraždy. Někdo vystrčil ženu z čtrnáctého patra. Jsem zrovna…“ Chvíli trvalo, než si vzpomněla na adresu Kilderbrandových. „Stalo se to v protějším domě. Ach…, myslím, že je to západně ode mě. Promiňte, vůbec mi to nemyslí. Je mrtvá. Musí být mrtvá.“

„Posílám tam hlídku. Nezavěšujte, prosím.“

„Ano, ano, zůstanu ve spojení.“

Zachvěla se a zvedla dalekohled. V místnosti za rozbitým oknem panovala tma.

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Tiráž

ČÁST PRVNÍ

Jedna

ČÁST DRUHÁ

ČÁST TŘETÍ