Vzor citace: KROUPA, J. Slovník soudobé politiky a mezinárodních vztahů.

Vydání 2., pouze elektronické. Praha: Wolters Kluwer, a. s., 2015, 132 s.

© doc. JUDr. Jiří Kroupa, CSc., 2010, 2015

ISBN 978-80-7478-949-6 (e-pub)

Úvodem a na vysvětlenou

Soubor hesel, který je ve Slovníku k dispozici, by rád přispěl k tomu, aby se jeho čtenáři lépe orientovali v soudobé politice a mezinárodních vztazích. Tomu slouží i metoda zpracování, která má podobu výkladového, abecedně uspořádaného slovníku. Slovník zároveň uvádí i další hesla prezentující základní pojmy státovědy, politologie, popř. srovnávací politologie a teorie mezinárodních vztahů, v zájmu toho, aby pochopení uváděných pojmů mělo i nezbytný teoretický základ.

Obsah Slovníku představuje výběr vycházející především z četnosti frekvence jednotlivých hesel používaných ve veřejném prostoru.

Autor

A

Abdikace

Akt odstoupení, resp. vzdání se funkce, před uplynutím časového období, do kterého byla abdikující osoba jmenována nebo zvolena. Tento pojem se používá především v souvislosti s hlavou státu. Pokud jde o vládu, používá se pojem demise.

Abolice

Jeden z druhů milosti spočívající v příkazu orgánům činným v trestním řízení, aby proti určité osobě nebo pro určité trestné činy nebylo trestní řízení zahajováno, resp. aby již zahájené trestní řízení bylo zastaveno. V ČR, stejně jako v řadě dalších států, je tato pravomoc svěřena hlavě státu – prezidentovi.

Absolutní monarchie

Jeden z druhů monarchie. Pro postavení monarchy je příznačné suverénní postavení. Ve svých rukou soustřeďuje moc zákonodárnou, výkonnou i soudní. Stojí nad právním řádem. Jeho moc je jednotná, nedělitelná a neomezená. Ostatní státní orgány jsou monarchovi plně podřízeny.

Acquis communautaire

Soubor právních předpisů přijatých v jednotlivých etapách evropské integrace a vytváření společného trhu. Setkáváme se s ním především v procesu přijímání nových členů. Kandidátské země přijímají existující i budoucí práva a povinnosti včetně práv a povinností plynoucích z mnohostranných i dvoustranných dokumentů podepsaných jak EU, tak i členskými státy.

Adenauer Konrád (1876–1967)

Německý politik a státník. Narodil se v Kolíně nad Rýnem, kde také zahájil politickou kariéru jako starosta v roce 1917. Tuto funkci vykonával až do roku 1933, kdy byl odvolán pro svůj odpor vůči nacismu. Nacistickým režimem byl i dvakrát vězněn. Znovu se vrátil do funkce starosty v Kolíně nad Rýnem v roce 1945. V roce 1946 stál u zrodu Křesťansko-demokratické unie (CDU). Jako předseda Parlamentní rady se podílel na vzniku Spolkové republiky Německo, jejímž pvním kancléřem byl zvolen v roce 1949. V letech 1951–1955 vykonával rovněž funkci ministra zahraničí. Od téhož roku až do roku 1966 byl předsedou CDU. Jako spolkový kancléř se zasloužil o politickou, hospodářskou a vojenskou integraci SRN do západní Evropy, o rozvoj přátelských vztahů se Spojenými státy a Francií a o navázání diplomatických vztahů se SSSR. S jeho jménem je spojován „hospodářský zázrak“ ve Spolkové republice, založený na sociálně tržní koncepci ekonomiky. Z funkce spolkového kancléře odstoupil v roce 1963.

Administrativa

Termín vyjadřující soustavu orgánů státní správy. V užším smyslu se jedná o aparát orgánů státní správy – např. vládní administrativa. V publicistice se můžeme s tímto pojmem setkat i v souvislosti s pojmenováním výkonné moci ve Spojených státech.

Africká unie (African Union)

Mezivládní organizace sdružující státy Afriky. Nahradila v roce 2001 Organizaci Africké jednoty, která byla jako první celoafrická mezivládní organizace založena v roce 1963. Cíle nové organizace stanovil Zakládající akt Africké unie přijatý v roce 2002, spočívají především v úsilí o jednotu a solidaritu zemí Afriky, v obraně suverenity, územní integrity a v nezávislosti, koordinaci spolupráce a v úsilí dosáhnout lepší život pro všechny obyvatele kontinentu a odstranění všech forem kolonialismu v Africe. Členy Africké unie je 53 států Afriky. Nejvyšším orgánem Unie je Shromáždění složené ze zástupců hlav států a vlád. Zasedá jednou ročně. V roce 2009 byl zvolen předsedou Shromáždění libyjský vůdce Muammar Kaddáfí. Dalšími orgány jsou Výkonný výbor, jehož členy jsou ministři zahraničí, Výbor stálých zástupců, složený z velvyslanců členských států, Ekonomický, sociální a kulturní výbor, zabezpečující spolupráci s občanskou společností, Rada míru a bezpečnosti, složená ze zástupců 15 členských států jako orgán pro prevenci a efektivní řešení konfliktů a krizových situací. Africký soudní dvůr dosud nebyl konstituován. Jeho součástí by se měl stát Africký soud pro lidská a občanská práva ustavený v roce 2006. Funkci sekretariátu Unie plní Komise. Její sídlo je v Addis Abebě (Etiopie). Dosud pouze poradním orgánem je Panafrický parlament, který má 265 členů volených ve všech státech Unie. Sídlí v jihoafrickém Midrandu. V budoucnu by se měl stát nejvyšším legislativním orgánem AU. Unie si vytváří i finanční instituce (Africkou centrální banku, Africký měnový fond, Africkou investiční banku) a usiluje o ekonomickou integraci (Africké ekonomické společenství), jejímž základem se mají stát Regionální ekonomická společenství.

Africký národní kongres (African National Congress – ANC)

V současné době vládnoucí politická strana ANC, byl založen jako první africké národně osvobozenecké hnutí v Jihoafrické republice v roce 1912. Jeho vliv zpočátku na poměry v Jihoafrické unii nebyl významný. Teprve od počátku 40. let, kdy v jeho rámci vzniká Liga mladých a do popředí se dostávají Nelson Mandela a Oliver Tambo, prosazující radikální program činnosti, se stává ANC relevantní politickou silou uskutečňující masové akce a posléze i ozbrojený boj proti politice apartheidu reprezentovanou Národní stranou. Od 60. let byl ANC v ilegalitě a řada jeho vůdců včetně N. Mandely byla odsouzena k dlouholetým trestům odnětí svobody. Dlouholeté úsilí ANC doprovázené mezinárodním nátlakem na Jihofrickou republiku vedlo po nástupu do funkce prezidenta Frederika de Klerka (1989) k propuštění N. Mandely z vězení, k zrušení zákazu ANC a dalších organizací Afričanů a posléze v roce 1992 k podepsání Protokolu o porozumění mezi vládou a ANC. ANC vyhrál v roce 1994 parlamentní volby a Nelson Mandela se stal prvním černošským prezidentem JAR. Thabo Mbeki se stal v roce 1997 nástupcem N. Mandely, nejprve ve funkci vůdce ANC a v roce 1999 i v úřadě prezidenta. Poslední parlamentní volby v roce 2014 opět vyhrál ANC a prezidentem byl zvolen představitel ANC Jacob Zunu.

Agraciace

Jeden z druhů milosti, spočívající v prominutí nebo zmírnění již uloženého trestu. V ČR je tato pravomoc svěřena hlavě státu – prezidentovi.

Agrární komora

Je v České republice jednou z profesních komor. Představuje sdružení podnikatelů v zemědělství, lesnictví a potravinářství. Jejím hlavním posláním je podpora podnikatelských aktivit v zemědělství, potravinářství a lesnictví, prosazování a ochrana zájmů a prosazování potřeb jejích členů. Vznikla v roce 1993. Její členskou základnu tvoří 103 tisíce zemědělců, lesníků, potravinářů, včelařů a dalších profesí. Své členy zastupuje vůči státním orgánům, poskytuje jim poradenské a konzultační služby, organizuje jejich vzdělávací činnost a rekvalifikaci, dbá na jejich odbornost, spolupracuje s podniktelskými svazy a sdruženími. Jejími orgány jsou sněm jako nejvyšší orgán, představenstvo jako řídicí orgán, prezident reprezentující komoru navenek a dozorčí rada jako kontrolní orgán. Prezidentem Agrární komory je Jan Veleba. Součástí Komory jsou tzv. členská společenstva představující sdružení podnikatelských subjektů podle oboru podnikatelské činosti – zemědělská, lesnická apod.

Agrese

Použití ozbrojených sil státu nebo skupiny států proti svrchovanosti, územní nedotknutelnosti nebo politické nezávislosti jiného státu. Zvláštní výbor OSN a poté i Valné shromáždění definovalo v roce 1974 agresi jako invazi nebo útok ozbrojených sil jednoho státu na území jiného státu nebo vojenskou okupaci, byť dočasnou; bombardování území druhého státu nebo použití jakýchkoliv zbraní proti území druhého státu; blokádu přístavů nebo pobřeží druhého státu ozbrojenými silami; útok ozbrojených sil jednoho státu na pozemní, námořní nebo letecké síly jiného státu; použití ozbrojených sil jednoho státu, které se nacházejí na území jiného státu s jeho souhlasem, v rozporu s podmínkami stanovenými dohodou nebo jakékoliv prodloužení lhůty jejich pobytu poté, kdy dohoda pozbyla platnosti; jednání státu, který umožnil druhému státu, aby použil jeho území ke spáchání útočného činu vůči třetímu státu; vyslání státem nebo jeho jménem ozbrojených skupin, band nebo žoldnéřů, kteří použijí ozbrojené síly v takové míře závažnosti, jak jsou uvedeny výše. Jediným orgánem mezinárodního systému, který rozhoduje o tom, zda se v konkrétní situaci jedná o agresi, či ne, je Rada bezpečnosti OSN. Rada bezpečnosti také rozhoduje o tom, jaká opatření je třeba učinit k udržení a obnovení míru a bezpečnosti.

Akreditace

Pověření osoby diplomatickým zastupováním. Předpokladem pro pověření je získání souhlasu státu přijímacího s předpokládanou osobou neboli agrément. Diplomatický představitel zahajuje oficiálně svoji činnost v přijímacím státě předáním pověřovacích listin hlavě státu, u něhož je pověřený diplomat akreditován.

Aktivní volební právo

Právo občana volit do zastupitelských sborů. Jeho uplatnění je spojováno s dosažením určitého věku (v ČR 18 let), státním občanstvím, způsobilostí k právním úkonům, popř. trvalým pobytem. Právo být volen představuje pasivní volební právo.

Al-Káida

Islámská teroristická organizace. Vznikla koncem osmdesátých let minulého století. Jejím hlavním cílem je šíření islámské víry a ustavení muslimských států na celém Arabském poloostrově. Nepřítelem číslo jedna jsou Spojené státy, nejen jako cizí a dominující činitel v této oblasti, ale také jako reprezentant Západu a všech jeho negativních projevů v ekonomické, kulturní a náboženské rovině. Spojené státy se proto staly obětí největšího teroristického útoku al-Káidy dne 11. září 2001, při nichž zahynulo více jak 3 000 lidí. A také další velké teroristické akce, které se rovněž vyznačovaly vysokým počtem obětí, směřovaly proti spojencům USA – v Madridu v roce 2004 a v Londýně v roce 2005. V čele Al-Káidy stál až do roku 2011, kdy byl zastřelen v Pákistánu příslušníky amerických ozbrojených sil, Usáma bin Ládin, pocházející ze Saúdské Arábie. Od roku 2011 je hlavou této organizace Egypťan Ajmán Zavahrí.

Aliance

Spojenectví (spolek) dvou či více států spočívající v koordinaci diplomatických, politických a vojenských aktivit. Jeho cílem je často zajištění společné bezpečnosti na principu kolektivní obrany.

Alžběta II. (Elisabeth II.)

Narozena 21. dubna 1926. Britská královna od roku 1952. Zároveň je hlavou státu v 16 zemích patřících do Commonwealth Realm a hlavou Commonwealthu a nejvyšší představitelkou Anglikánské církve. Jako monarcha v parlamentní monarchii kraluje, ale nevládne. Disponuje tzv. královskými prerogativy (Royal Prerogative), mezi něž patří především jmenování premiéra (na základě výsledku parlamentních voleb), jmenování a odvolávání ministrů (na základě doporučení premiéra), rozpouštění Dolní sněmovny (na žádost premiéra). Dál se jedná o vyhlašování války a uzavírání míru, udělování milosti, jmenování velvyslanců, soudců, lordů a vysokých státních úředníků, udělování vyznamenání. Panovnice je rovněž vrchní velitelkou ozbrojených sil Velké Británie. Následníkem trůnu je nejstarší syn královny Charles, narozený 14. listopadu 1948.

Americká federace práce a Kongres průmyslových odborů (American Federation of Labour and Congress of Industrial Ogranizations – AFL-CIO)

Největší odborová ústředna ve Spojených státech. Jako Americká federace práce vznikla v roce 1881. Ve 30. letech se od ní oddělilo levicové křídlo, a tak vznikl Kongres průmyslových odborů. V roce 1955 se obě odborové organizace sloučily a vytvořily odborovou ústřednu Americkou konfederaci práce – Kongres průmyslových odborů.

Amnesty International (AI)

Jedna z nejvýznamnějších nevládních mezinárodních organizací zabývající se dlouhodobě problematikou lidských práv. Vznikla v Londýně v roce 1981. Zpočátku se zabývala individuálními případy porušování lidských práv, v současné době monitoruje dodržování lidských práv v celosvětovém měřítku a každoročně vydává zprávu o stavu lidských práv ve světě. Tuto zprávu, ale i konkrétní zjištění o porušování lidských práv, adresuje vládám a mezinárodním organizacím (OSN, OBSE, Rada Evropy aj.). AI je založena na dobrovolném členství jednotlivců i přidružených skupin. Jejím nejvyšším orgánem scházejícím se každé dva roky je Mezinárodní rada. Výkonným orgánem je Mezinárodní sekretariát v čele s Generálním tajemníkem. Sídlem AI je Londýn.

Amsterodamská smlouva

Smlouva podepsaná na zasedání Evropské rady konaném v Amsterodamu ve dnech 16.–17. června 1997. V platnost vstoupila po ratifikaci všemi tehdejšími patnácti státy EU 1. května 1999. Amsterodamská smlouva novelizovala ustanovení Smlouvy o EU, zakládajících smluv Evropských společenství a souvisejících právních aktů.

Anexe

Výraz pro násilné připojení státu nebo jeho části k jinému státu s použitím politického či hospodářského nátlaku, popřípadě i za pomoci ozbrojených sil.

ANZUS (Australia, New Zealand, United States Security Treaty)

Bezpečnostní organizace založená v roce 1951, zaručující původně vojenskou podporu Spojených států ostatním signatářům proti japonským bezpečnostním hrozbám. Později – jak ukázala válka ve Vietnamu – měla zabránit komunistické expanzi v jihovýchodní Asii a Tichomoří. Poté, co Nový Zéland odmítl přístup amerických plavidel s jadernými zbraněmi a posléze i všech lodí na atomomový pohon do svých přístavů, byla aktivita organizace omezována a v roce 1996 zcela pozastavena.

Apartheid

Politika rasové segregace (oddělení) ras prováděná v Jihoafrické republice oficiálně v letech 1948–1989. Jejím nejvýraznějším představitelem byl dlouhodobý představitel Národní strany a premiér H. F. Verwoerd (1901–1966). Černošská většina byla zbavena občanských práv, žila odděleně v tzv. bantustanech a oddělení ras bylo uplatňováno ve všech oblastech – školství, zdravotnictví, dopravě. Politika rasové segregace vyvolávala odpor nejen černošské většiny (jak ukázalo např. povstání v Sowetu v roce 1976), ale i mezinárodního společenství. Valné shromáždění OSN prohlásilo v roce 1966 politiku apartheidu za zločin proti lidskosti a v roce 1973 přijalo Úmluvu o potlačování a trestání zločinu apartheidu. Od roku 1976 začal proces omezené liberalizace. Proces odstraňování politiky apartheidu byl však zahájen až po zvolení F. W. de Klerka prezidentem JAR (1989–1994). Uskutečnila se jednání s legalizovaným Africkým národním kongresem, byly zrušeny segregační zákony a po parlamentních volbách v roce 1994 byla přijata rozhodnutí směřující k definitivní likvidaci politiky rasové segregace a realizace procesu demokratizace.

APEC (Asia-Pacific Economic Cooperation – Asijsko--tichomořské hospodářské společenství)

Sdružení zahrnující v současné době 21 ekonomik, které se podílejí z více jak padesáti procent na tvorbě světového HDP, a přes 40 procent světové populace. Jedná se o Austrálii, Brunej, Čínu, Filipíny, Hongkong, Chile, Indonésii, Japonsko, Jižní Koreu, Kanadu, Malajsii, Mexiko, Nový Zéland, Papuu-Novou Guineu, Peru, Rusko, Spojené státy, Thajsko, Tchaj-wan, Singapur a Vietnam. Cílem sdružení je posilovat růst ekonomiky členských zemí cestou na základě spolupráce v mezinárodním obchodu a investicích. Nejvyšším orgánem sdružení je každoroční ekonomické setkání vůdců členských států. Sekretariát sídlí v Singapuru.

Arafat Jásir (1929–2004)

Palestinský politik. Vysokoškolské vzdělání získal v Káhiře. Do palestinského hnutí se zapojil nejprve jako spoluzakladatel a předseda Palestinského studentského svazu. Koncem padesátých let se podílel na založení Al-Fatah, jehož předsedou se stal v roce 1968. Al-Fatah se v roce 1964 podílel na vzniku Organizace pro osvobození Palestiny (OOP), která zastřešovala většinu frakcí palestinského hnutí. Předsedou OOP se stává v roce 1969 a zůstává jím až do své smrti v roce 2004. V roce 1993 podepsal s izraelským premiérem Jichcakem Rabinem dohodu o částečné autonomii pásma Gazy a na západním břehu Jordánu. O rok později se právě s izraelskými politiky J. Rabinem a Š. Perezem stává laureátem Nobelovy ceny míru. V roce 1996 byl J. Arafat zvolen prvním předsedou Palestinského národního shromáždění.

Arktická rada (Arctic Council)

Vznikla z iniciativy Kanady v roce 1996 jako fórum pro pravidelné mezivládní konzultace o otázkách Arktidy. Zahrnuje osm států – Dánsko, Finsko, Island, Kanadu, Norsko, Ruskou federaci, Švédsko a Spojené státy. Status stálých členů mají zástupci obyvatel oblasti. Jedná se o Konferenci Iniutů polárního kruhu, Radu Saamitů a Asociaci původních obyvatel menšin Severu, Sibiře a Dálného východu Ruské federace. Jednání na úrovni ministrů se konají dvakrát ročně. Arktická rada sídlí v Ottawě.

Artikulace

Termín vyjadřující formulaci politických zájmů. Artikulace zájmů je jednou z funkcí politického systému i jeho subjektů – politických stran, zájmových organizací i masových médií.

ASEAN

Viz Sdružení států jihovýchodní Asie.

Atlantismus

Doktrína velmi úzké spolupráce evropských států se Spojenými státy. Je založena především na vojenské a politické spolupráci v rámci Organizace Severoatlantické smlouvy (NATO).

Autokracie

Forma vlády, která vznikla ve starověku, ale můžeme se s ní setkávat až do současné doby (Etiopie za vlády Haileho Selassieho či Irák za vlády Saddáma Hussaina). Příznačným rysem autokracie je soustředění neomezené moci v rukou jednotlivce (despota, tyran, samovládce, diktátor) nebo malé skupiny osob. Tento jednotlivec či skupina soustřeďují ve svých rukou rozhodování o nejdůležitějších státních záležitostech.

Autonomie

Viz Samospráva.

Autorita

Pojem, který je ztotožňován s mocí, nebo jehož obsah je koncipován odlišně, jako zvláštní schopnost společenské skupiny (osobnosti) nenásilně (bez použití donucení nebo hrozby donucení) ovlivňovat chování jiné skupiny (osobnosti). „Autorita není prostým vztahem rozkazu a poslušnosti, nýbrž vztahem, jemuž na obou stranách odpovídají uvědomění a vzájemné porozumění, reciprocita proteplená i emocionálně.“ (F. Šamalík)

Autoritarianismus

Vedle totalitarianismu se jedná rovněž o nedemokratický politický systém. Podle J. J. Linze se odlišuje od totalitarianismu omezeným pluralismem (což však nevylučuje existenci jediné politické strany), umožňujícím např. samostatnou činnost církví či soukromého sektoru v ekonomice, neexistencí oficiální ideologie, nevyužíváním intenzivní politické mobilizace (s výjimkou určitých fází vývoje) a moc vykonávaná vůdcem, případně úzkou skupinou osob, má nepříliš jasně, avšak zjistitelně, definované hranice.

B

Bakteriologické (biologické) a toxické zbraně

Jeden z druhů zbraní hromadného ničení. Využívají původce infekčních onemocnění (choroboplodné zárodky), jimi uvolňované toxické látky a infikované přenašeče (hmyz, klíšťata, hlodavce) k vyvolávání nemocí či úmrtí lidí, zvířat nebo rostlin. Vzhledem k problematičnosti jejich působení, především k nekontrolovatelným a nepředvídatelným účinkům, nebyly nikdy masově použity. Jejich používání zakázal již Ženevský protokol z roku 1925. Smlouva o zákazu vývoje, výroby a hromadění zásob bakteriologických (biologických) a toxických zbraní a jejich zničení z roku 1972 směřuje k jejich úplné likvidaci.

Balistické rakety

Rakety, které se pohybují po svém odpálení po balistické křivce. Podle doletu se dělí na taktické rakety (dolet do 500 km), rakety kratšího doletu (dolet do 1 000 km), rakety středního doletu (dolet do 5 500 km) a strategické rakety (dolet nad 5 500 km). Balistické rakety mohou nést hlavice s klasickou výbušninou nebo mohou být vybaveny bakteriologickou, chemickou nebo jadernou náloží. Podle způsobu (místa) odpálení se dále dělí na rakety odpalované z pozemních základen a na rakety odpalované z ponorek.

Benelux

Název pro trojici států – Belgii, Nizozemí a Lucembursko, které se v roce 1944 rozhodly vytvořit celní unii v zájmu užší ekonomické spolupráce. Po vzniku celní unie v rámci Evropských společenství (1968) přešly na celní sazebník ES.

Bezjaderné (denuklearizované) zóny

Zóny, v nichž jsou na základě mezinárodních smluv zakázány zkoušky, použití, výroba a získávání jaderných zbraní. Součástí zákazu je rovněž přijetí, skladování, instalace či rozmístění těchto zbraní v příslušném regionu. Jedná se o Latinskou Ameriku a Karibskou oblast (smlouva byla podepsána v roce 1967, jižní Tichomoří (smlouva byla podepsána v roce 1985), jihovýchodní Asii (smlouva byla podepsána v roce 1995) a Afriku (smlouva byla podepsána v roce 1996). Demilitarizovanou a denuklearizovanou oblastí je podle smlouvy z roku 1959 Antarktida, která má být územím využívaným pouze pro mírové účely. Denuklearizovaným prostředím má být podle mezinárodní smlouvy o zásadách činnosti států při výzkumu a využívání kosmického prostoru nejen kosmický prostor, ale také Měsíc a ostatní kosmická tělesa. Denuklearizaci a umisťování jiných zbraní na dně moří a oceánů a v jejich podzemí zakazuje smlouva přijatá Valným shromážděním OSN v roce 1970.

Bezpečnost

Základní pojem bezpečnostní terminologie. Znamená takový stav, kdy pro příslušný objekt (stát) jsou eliminovány na nejnižší možnou míru hrozby, přičemž tento objekt je k omezení stávajících i budoucích hrozeb efektivně vybaven a ochoten při něm efektivně spolupracovat. Tradiční dělení bezpečnosti vycházelo z vnitřních hrozeb (vnitřní bezpečnost) a vnějších hrozeb (vnější bezpečnost). Současná pojetí zdůrazňují komplexní charakter hrozeb, popř. klasifikují tyto hrozby na ohrožení vojenské, politické, ekonomické (zvláště energetické, surovinové či technologické), enviromentální a společenské.

Bezpečnostní hrozby a rizika

Představují velmi frekventované pojmy používané v bezpečnostní teorii i praxi. Jejich používání však není jednotné. Zejména ve sdělovacích prostředcích se mezi těmito pojmy často nečiní rozdíl. Bezpečnostní teorie však v hrozbě vidí objektivní jev, znamenající nebezpečí pro chráněnou hodnotu či zájem. Hrozba může mít charakter přírodního jevu (živelná katastrofa), což je tzv. neintencionální hrozba. Nebo se může jednat o hrozbu záměrně vyvolanou (státem, skupinou, jednotlivcem), a jde tedy o tzv. intencionální hrozbu. Riziko pak definuje jako reakci na hrozbu, jednání a rozhodování toho, kdo je ohrožen. Hrozby a rizika jsou podle řady kritérií klasifikovány např. na vojenské, politické, ekonomické, popř. podle dosahu působení na globální, kontinentální, regionální, subregionální či podle doby trvání na dlouhodobé, střednědobé a krátkodobé.

Bezpečnostní informační služba (BIS)

Instituce, která je součástí zpravodajských služeb ČR. Jako zpravodajská služba působí na území ČR. Byla zřízena zákonem č. 153/1994 Sb., o Bezpečnostní informační službě. Činnost BIS vymezuje zákon č. 153/1994 Sb., o zpravodajských službách ČR. Jejím úkolem je získávat, shromažďovat a vyhodnocovat informace týkající se hrozby terorismu, aktivit ohrožujících bezpečnost nebo významné ekonomické zájmy státu, činnosti cizích zpravodajských služeb na našem území, záměrů nebo činů mířících proti demokratickým základům, svrchovanosti a územní celistvosti ČR, aktivit organizovaného zločinu, činnosti ohrožující utajované informace. Získané poznatky předává vládě a prezidentovi, kteří mohou informace v uvedených oblastech žádat. V čele BIS stojí ředitel, jmenovaný a odvolávaný vládou po projednání ve Výboru pro bezpečnost Poslanecké sněmovny Parlamentu ČR. Od roku 2003 je ředitelem BIS Jiří Lang.

Bezpečnostní politika

Představuje souhrn opatření přijímaných státem k zajištění vnitřní i vnější bezpečnosti v souladu s národním zájmem. Směřuje k zajištění vnější (svrchovanost a územní celistvost státu) a vnitřní (demokratický a právní stát, sociálně-ekonomomický rozvoj) bezpečnosti. K zajišťování bezpečnosti vstupují státy do bezpečnostních systémů, kterými jsou kolektivní bezpečnost, kooperativní bezpečnost nebo kolektivní obrana.

Bezpečnostní rada státu

Stálý pracovní orgán vlády České republiky pro koordinaci bezpečnosti a přípravu návrhů opatření k jejímu zajišťování. Byla zřízena podle ústavního zákona č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky. Bezpečnostní radu státu tvoří předseda vlády a další členové vlády podle jejího rozhodnutí. Prezident republiky má právo účastnit se schůzí Bezpečnostní rady státu, vyžadovat od ní a jejích členů zprávy a projednávat s ní nebo jejími členy otázky, které patří do jejich působnosti. Předsedou Bezpečnostní rady státu je předseda vlády. Funkční období jejích členů je shodné s funkčním obdobím vlády. Činnost Bezpečnostní rady státu zajišťuje sekretariát, jehož funkci vykonává odbor obrany a bezpečnosti Úřadu vlády České republiky.

Bezpečnostní strategie České republiky

Základní dokument bezpečnostní politiky schválený vládou České republiky v únoru 2015. Byl vypracován pod koordinací Ministerstva zahraničních věcí ČR ve spolupráci zejména s Kanceláří prezidenta republiky, Parlamentem ČR a bezpečnostní komunitou ČR zahrnující zástupce státní i nestátní sféry. Bezpečnostní strategie ČR obsahuje principy, na nichž je bezpečnostní politika ČR založena, definuje bezpečnostní zájmy, analyzuje bezpečnostní prostředí, identifikuje bezpečnostní hrozby a rizika, vymezuje přístupy k ochraně zájmů ČR a definuje bezpečnostní systém ČR. Současná bezpečnostní strategie navazuje ve svých východiscích a ve vymezení bezpečnostních zájmů na Bezpečnostní strategii ČR z roku 2013 a aktualizuje bezpečnostní strategii ČR z roku 2011.

Bezpečnostní systémy

Institucionalizované formy zajišťování bezpečnosti v podobě systému kolektivní bezpečnosti, kooperativní bezpečnosti nebo kolektivní obrany.

Bikameralismus (dvoukomorovost)

Jev vyjadřující skutečnost, že je Parlament složen ze dvou komor, a to komory, která je označována jako Dolní, a komory označované jako Horní. Dolní sněmovna je zpravidla volena na základě všeobecného a přímého volebního práva. S existencí druhých (horních) komor se setkáváme v současné době ve federacích, kdy jsou složeny ze zástupců členských států (Senát Spojených států), stejně jako i ve státech unitárních. V nich však mohou senáty reprezentovat lokální zájmy (Senát Italské republiky) nebo zabezpečovat dělbu moci v rámci moci zákonodárné (Senát Parlamentu České republiky). Sněmovna lordů Velké Británie sice v minulosti reprezentovala zájmy aristokracie, nicméně po řadě reforem, z nichž poslední se uskutečnily koncem 20. a počátkem 21. století, představuje především „brzdu“ Dolní sněmovny. Pro členy horních komor je často vyžadován vyšší věk ve srovnání s komorami dolními. Opakem bikameralismu je unikameralismus (jednokomorovost).

Bilderbergský klub

Označení pro každoroční setkání významných představitelů světa politiky, velkého byznysu, médií a vědy z Evropy a Severní Ameriky. Představuje platformu výměny názorů k aktuálním otázkám mezinárodního systému. Nazývá se podle místa prvního setkání, které se uskutečnilo již v roce 1954 v hotelu Bilderberg u Arnhemu v Nizozemsku. Účastníci těchto setkání jsou považováni za příslušníky globální elity moci, kteří se snaží koordinovaně ovlivňovat mezinárodní systém. V roce 2015 se v Telfs-Buchenu v Rakousku sešlo 140 osob z 22 zemí. Klíčovými otázkami multilaterálního dialogu na tomto setkání byla jednak obecná témata, mj. umělá inteligence, globalizace či kybernetická bezpečnost, stejně jako aktuální otázky jako Střední východ, Řecko, Írán nebo Rusko.

Bílý dům (White House)

Pojmenování oficiálního sídla prezidenta Spojených států ve Washingtonu (přesná adresa 1 600 Pennsylvania Avenue NW, Washington, D.C. 20 500, United States of America). V přeneseném smyslu jde o termín používaný pro výkonnou moc ve Spojených státech. Bílý dům je také sídlem nejbližších spolupracovníků prezidenta soustředěných v Personálu Bílého domu (White House Staff) v čele s Šéfem jmenovaným prezidentem. Od února 2013 se ujal této funkce Denis Mc Donough. Stejně tak se ujal Výkonného úřadu prezidenta (Executive Office of the President), zahrnujícího mj. Úřad pro řízení a rozpočet, Ústřední zpravodajskou službu, Národní bezpečnostní radu či Kancelář Bílého domu a Vojenskou kancelář Bílého domu.

Bipartismus (systém dvou stran)

Jeden z možných druhů systému stran, jehož klasifikace vychází především z numerické typologie. Jeho charakteristickým rysem je existence dvou velkých politických stran, které mají reálnou šanci získat moc. Klasickým příkladem tohoto systému je systém stran ve Velké Británii, kde se střídají u moci Konzervativní strana a Strana práce.

Bipolarismus

Uspořádání mezinárodního systému založené na existenci dvou pólů mezinárodního systému, které představují rozhodující mocenská centra. Vztahy mezi těmito póly jsou určující pro fungování celého systému. Zpravidla je takto charakterizován mezinárodní systém v období tzv. studené války.

BRICS

Název pro skupinu států – Brazílie, Rusko, Indie, Čína, Jihoafrická republika –, které usilují o hospodářskou spolupráci v zájmu prosazení svých mezinárodně politických aspirací. Výrazem úsilí o spolupráci se stalo každoroční setkávání prezidentů Brazílie, Ruska, Číny a Indie, počínaje rokem 2008. V roce 2011 byla ke spolupráci přizvána i Jihoafrická republika. Kromě hlav států těchto zemí se pravidelně setkávají i ministři zahraničí, financí, hospodářství, obchodu, zemědělství a zdravotnictví. Jako alternativu ke stávajícím globálním finančním institucím založily státy skupiny BRICS v roce 2015 Novou rozvojovou banku, která by měla financovat jejich rozvojové projekty. Základní kapitál banky ve výši 50 miliard dolarů by se měl v několika nejbližších letech zdvojnásobit - na 100 miliard.

Britské společenství národů (Commonwealth of Nations)

Mezivládní organizace sdružující 53 členských států. Původně byl jako Britské společenství národů označován svazek Velké Británie s jejími dominii. Od roku 1947 byl po získání samostatnosti některých britských kolonií (Indie, Pákistán, Barma) přijat název Společenství národů. Hlavou společenství je britská panovnice Alžběta II., která je v čele 16 členských zemí, pět dalších členů má vlastní panovníky, ostatních 32 států je republikami. Na úrovni hlav států a vlád se společenství schází jednou za dva roky s cílem projednat otázky politické, ekonomické a kulturní spolupráce. Koordinaci činnosti v rámci společenství provádí Generální sekretariát zřízený v roce 1965 v čele s Generálním tajemníkem. Sídlí v Londýně.

Byrokracie

Podle německého sociologa Maxe Webera (1864–1920) skupina lidí, která se profesionálně zabývá odborně výkonnými stránkami různých institucí. Jako taková je technickou nezbytností a je společensky prospěšná a užitečná. Charakterizují ji zvláštní formy organizačních vztahů, spočívající v racionalizaci řízení na základě odosobňující hierarchie a kontroly, podřízenosti a nadřízenosti, kompetence a specializace, pevné mzdy a stálého postavení, stejně jako zvláštního profesionálního smýšlení a chování. Je proto pro něj i výrazem legální (racionální) legitimity. Tento pojem je však často zaměňován za byrokratizaci, spočívající v záměně prostředků a cílů, které mají být dosaženy. Procedury se stávají samotným cílem a nepředstavují prostředek efektivního dosažení cíle.

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Úvodem a na vysvětlenou

A

Abdikace

Abolice

Absolutní monarchie

Acquis communautaire

Adenauer Konrád (1876–1967)

Administrativa

Africká unie (African Union)

Africký národní kongres (African National Congress – ANC)

Agraciace

Agrární komora

Agrese

Akreditace

Aktivní volební právo

Al-Káida

Aliance

Alžběta II. (Elisabeth II.)

Americká federace práce a Kongres průmyslových odborů (American Federation of Labour and Congress of Industrial Ogranizations – AFL-CIO)

Amnesty International (AI)

Amsterodamská smlouva

Anexe

ANZUS (Australia, New Zealand, United States Security Treaty)

Apartheid

APEC (Asia-Pacific Economic Cooperation – Asijsko--tichomořské hospodářské společenství)

Arafat Jásir (1929–2004)

Arktická rada (Arctic Council)

Artikulace

ASEAN

Atlantismus

Autokracie

Autonomie

Autorita

Autoritarianismus

B

Bakteriologické (biologické) a toxické zbraně

Balistické rakety

Benelux

Bezjaderné (denuklearizované) zóny

Bezpečnost

Bezpečnostní hrozby a rizika

Bezpečnostní informační služba (BIS)

Bezpečnostní politika

Bezpečnostní rada státu

Bezpečnostní strategie České republiky

Bezpečnostní systémy

Bikameralismus (dvoukomorovost)

Bilderbergský klub

Bílý dům (White House)

Bipartismus (systém dvou stran)

Bipolarismus

BRICS

Britské společenství národů (Commonwealth of Nations)

Byrokracie

C

D

E

F

G

H

CH

I

J

K

L

M

N

O

P

R

S

T

U

V

Z