Jozef Schmiedl

Opravené dejiny

(alebo výskumné správy rozsiahleho historického výskumu)

Ukážka z elektronickej knihy

Vydavateľ: Vlastné vydanie

Autor: Jozef Schmiedl

Grafika:

ISBN: 978-80-972171-1-2

© Jozef Schmiedl 2015

Namiesto obsahu

Len si pekne listujte v knižke, keď chcete vedieť, kde je čo. Kto to kedy videl, dávať do knižky s básničkami obsah, akoby to bola učebnica strojárskej technológie.

Dejiny by boli bez príbehov ľudí, ktorí ich vytvorili, iba suchou a nudnou štatistikou. Je dôležité, aby sa tieto príbehy zachovali, aj za cenu, že si časť z nich vymyslíme, aby sme ich doplnili a prikrášlili.

(Asi autor, ale nie je isté, či to vymyslel sám, alebo niekde počul, či čítal. V dnešnom svete zahltenom informáciami je totiž dosť obtiažne byť originálny.)

Ako došlo k vynálezu kolesa

Jeden z dávnych vynálezov, ktorý zmenil svet. Nezaobídu sa bez neho dopravné prostriedky, stroje, ba dokonca ani kolotoče. Koleso. Kto stojí za jedným z najväčších vynálezov v histórii ľudstva je dodnes zahalené rúškom tajomstva.

(Časopis Extra plus, December 2013)

Odhalené tajomstvo

Stalo sa to v dobách dávnych,

keď po našom starom svete,

behal statný mamut krásny,

možno o tom niečo viete.

Vtedy chodil lovec s lukom,

sekerou a oštepom,

loviť stravu pre rodinu,

by nezahynula hladom.

Taký bol aj lovec Bohuš,

statný, rýchly, samý sval,

a čo je málo obvyklé,

aj trochu rozumu mal.

Jeden deň pri rieke zbadal,

mladé mamutie teľa,

lovecká vášeň v ňom vzbĺkla,

hľa, tu mäsa stojí veľa.

Prikrčil sa, zovrel oštep,

priblížil sa metrov pár,

potom rýchlym krátkym švihom,

hodil ho ponad konár.

Oštep hrubú srsť prerazil,

kus od ľavej lopatky,

mamut ani nezareval,

a váľal sa v papradí.

Bohuš si rozšafne pískol,

a sám sebe hovorí,

dobrý si, videl si sa?

Dnes ťa aj žena pochváli.

Vyvrhol hneď mamutíka,

a pečeň si oddelil,

vážila sedemnásť kíl

na plecia si ju naložil.

Deťom treba vnútornosti,

na červené krvinky,

výborné sú v polievočke,

pečeňové knedlíčky.

Žena vraví: krásne Bohuš,

keď lovíš takto úspešne,

pekne vezmeš jedno stehno,

a odnesieš mojej mame!

Neblázni, veď vieš kde býva,

za lesom, hore na kopci.

Odnesiem jej kus v ruksaku,

vydrží s tým dva – tri dni.

Je pondelok, koncom týždňa

ďalší kus jej odnesiem,

no nie naraz celé stehno,

veď sa pri tom poondiem.

Len ty pekne nevymýšľaj,

vieš ako to chodí tu,

celá obec sa bude hostiť

a do piatku všetko zožerú.

Zober sa zaraz a basta,

odnes stehno ku mame,

keď to spravíš, Bohuško môj,

večer sa porátame.

Čo mal robiť, zobral sane,

tam hneď za domom z kôlne,

ťahal ich po chodníku,

až k mamutovi ku rieke.

Jedno stehno ide svokre,

poznáte moju starú,

Chlapi vravia: no kamarát,

budeš s tým mať oštaru.

Pomôžte mi, naložme ho,

poradím si s tým nejak ,

do večera budem naspäť,

keď netrafí ma cestou šľak.

Zbytok noste do dediny,

všetko sa to rozdelí,

do večera, kým sa vrátim,

nech sa v kotli guláš navarí.

Šiesti museli ho dvíhať,

aby ho tam dostali,

fučali ako kompresor,

keď stehno prenášali.

Zapriahol sa Bohuš vpredu,

skúsil sane sám ťahať,

bratranec z maminej strany

vraví, budem ti pomáhať.

Po chodníku hore kopcom,

metráky mäsa na saniach,

leto bolo, všade sucho,

pot im stekal po tvárach.

Na konár rovný na ceste,

sane zrazu nabehli,

ako sa pod nimi odvalil,

celý záprah poskočí.

Bohuš skríkne: hohó Gejza,

pohľadajme drúky tri,

ty sane podkladať budeš,

a ja budem ťahati.

Pohľadali, vyskúšali.

Inakšia je to robota,

šlo to oveľa rýchlejšie,

no aj tak to bola lopota.

Ťahať mohol iba jeden,

druhý drúky podkladal,

Bohuš fučal ako rušeň,

Gejza rezko pobehoval.

Keď Gejza raz zas nestihne

s drúkom pred sane, že ich podloží,

zastali, že oddýchnu si,

Bohuš sa tuho zamyslí.

Zrazu vraví: Všimol si si

ako sa tu s tým hráme,

že čím je väčší priemer drúka,

tým menej sa namáhame.

Keď tak nad tým bratku dumám,

mohlo by to fungovať,

že na sane os upevníme,

a to oné na to môžeme dať.

Nemusel by si pobehovať,

drúky pod sane podkladať,

samo by sa to odvaľovalo,

môžeme obaja ťahať.

Tá vec ešte nemá meno,

zvraštil Gejza smiešne tvár,

kolesom ju môžeš volať,

veď si predsa Kolesár.

Dobre, ale teraz potlač,

nech to za sebou máme,

do večera nech sme naspäť

a gulášik si dáme.

Potlačili, popotiahli,

až prišli pred svokrin dom,

zložili stehno zo saní,

starej rovno pred domom.

Čo ja s takou horou mäsa,

ani dnu ho nedáte?

Vy si s ním už poradíte,

však sa v tom dobre vyznáte.

Naspäť im to už šlo rýchlo,

mali sane s kolesami,

ani ťahať nemuseli,

hneď boli medzi domami.

Bohuš hrdo ťahá sane,

tie po cestičke hrkotali,

zmizol mu však úsmev z tváre,

keď na dvore zastali.

Vidí sane s kolesami,

jeho ženuška drahá,

a pustí sa ihneď doňho,

jak križiak do Araba.

Že: to si musel zničiť sane,

robíš mi to z lenivosti.

Na zimu budeš chcieť nové,

a ja sa mám len večne zlostiť.

Stačilo koliesko jedno,

dve rúčky a truhlička,

odtlačíš mäso postupne,

veď rozmýšľaj trošička.

Že tá nedá chvíľu pokoj,

je to strašná fúria,

čokoľvek tu človek začne,

zlepšovák na to hneď má.

Aby sa nepovedalo,

že ignorujem družku ja,

nazvem to po žene fúrik,

a bude po nej pamiatka.

Od tej doby Bohušovi,

výborne darilo sa,

nemusel už chodiť loviť,

robil ľuďom kolesá.

V krátkom čase jeho biznis

utešene sa rozrastá,

fúriky, aj malé káry,

ba aj vozy vyrába.

A žena jeho spokojná je,

veď remeslo má zlaté dno,

nebehá s lukom po lese

a všetko má za koleso

Dielňa sa mu rozrastala,

práce stále veľa mal,

ako dobrý remeselník,

hneď aj syna zaúčal.

- - -

Dnes koleso je samozrejmosť,

bežnejšia, ako nešťastie.

Na doby keď Bohuš lovil,

sa vplyvom času zabudne.

Faktom navždy zostáva,

niet toho, kto by to vyvracal,

že svojho času jediný bol,

čo o koliesko viacej mal.

A po svojom vynáleze,

ozajstná bol v kmeni stár

všetci v okolí vedeli,

kto bol Bohuš Kolesár.

ISBN 978-80-972171-1-2

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2015

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

Titulná strana

Namiesto obsahu

Ako došlo k vynálezu kolesa

Tiráž