V roku 2015 vydal INESS.

Ilustrácie

Andrej Kolenčík

Grafická úprava

Matej Špánik

Jazyková korektúra

Róbert Kotian

Zuzana Vičanová

E-book

Jozef Šimo

ISBN 978–80–969765–8–4

e-pub ISBN 978–80–89820–00–9

mobi ISBN 978–80–89820–01–6

„Kto skrýval tisícky v kapustovom sude, kyslú kapustnicu z nich si variť bude.“

- úryvok z Balady od jednej k päťdesiatim od Ladislava Mňačka[1], napísanej pri príležitosti československej menovej reformy v roku 1953

Obsah

Predslov

Návod na použitie

Varovanie

Dajte pokoj s krízou

Prvý diel

Finančný kolaps Made in USA

Kráľ je nahý

Veľké ekonomické umiernenie pred hurikánom. Krízu nespôsobil krach Lehman Brothers. Bear Stearns áno, Lehman Brothers nie. Banky bežia na banky. Až keď vyschne repo prameň, zistíte, kto si nepostavil vlastnú studňu. Beh na peňažné fondy. Popretŕhané repo reťaze. Peniaze alebo život? Koniec sveta do 24 hodín.

Amerika klikla „pauzu“ na kapitalizme

Keď nulový úrok nestačí. QE. Fed spasil svet. TARP. Zákaz predajov na krátko – nevidím zlo, nepočujem zlo. Fannie Mae a Freddie Mac – výnosné podnikanie garantované štátom.

Hon na čarodejnice – čo sa nestalo

Kríza morálky – sú dnes ľudia väčšie svine? Za všetko môžu špekulanti. Špekulant vytvorí aj vo vojenskom lágri prebytok. Proroci v službe všeobecného blahobytu. Podvod nie je špekulácia a zlodej nie je špekulant. Zlyhal kapitalizmus. Krízu spôsobil nedostatok regulácie finančného sektora. Zlyhanie štátu vo funkcii regulátora finančného sektora. Nebezpečná viera v usilovného regulátora obhajujúceho záujmy ľudí. Keď sa teória štátnej regulácie stretne s biznis realitou – prípad Robert Rubin. Kúp si svojho regulátora. ExGoldman reguluje Goldmana. Napíš si svoju reguláciu. Regulátor je vždy minimálne o krok pozadu. Je čas prestať sa vyhovárať na ratingové agentúry. Náklady regulácie. Pred ďalšou krízou nás zachráni „lepšia“ regulácia! Chýba kapitalistické peklo. Globálna záplava úspor a vznik nerovnováh. Ceny v USA kontroluje Fed a nie čínsky sporiteľ. Čínsko-americká menová únia a podivný papierový poklad. Predátorskí dlžníci? Predátorskí veritelia! Prirodzený experiment vplyvu predátorov na dlžnícky ekosystém. Zmizla chamtivosť, vytratila sa investičná žiadostivosť.

Druhý diel

Za všetkým hľadaj zlé peniaze

Za všetkým hľadaj zlé peniaze

Keď štát platí bankám za to, že si požičiavajú. Bublina v amerických nehnuteľnostiach. Do súkromného bublifuku fúka centrálna banka. Štátom dotované úroky – lacnejšia páka, viac dlhu, viac rizika. Zníženie úrokov dvíha cenu dlhých aktív viac ako krátkych. Štátna stimulácia špekulácií. Úvery zadarmo robia zo všetkých špekulantov. Peniaze nie sú kapitál. Rothbardland vs. Krugmanistan. Na postavenie ozajstného domu potrebujete minúť ozajstné úspory. Nekresťanský úrok. Úrok ako odmena za čakanie. Úrok nie je cena peňazí, ale cena úveru. Za každým chlebom je pole a mlyn – produkčná štruktúra ako výrobná linka ekonomiky. Pomýlené investície, pomýlená spotreba – opitý dirigent a falošné tóny podnikateľov v produkčnej symfónii. Prasknutie bubliny, vytriezvenie a veľké upratovanie. Rast úrokov pokazí dlhovú zábavu – keď bankám prestane ísť karta. Z rozhadzovačných dlžníkov skúpi sporitelia, z inflácie deflácia. Recesia. Boom nasledovaný recesiou ako chybový cyklus. Krízoví spolupáchatelia. Finančné inovácie ako nástroj zahmlievania. Credit Default Swap. Sekuritizácia. Príliš komplexný finančný svet pre regulátora. Štátna podpora bývania dala bubline formu.

Kde sa zlé peniaze rodia, komu slúžia,ako zanikajú – exkurzia bankovýmsystémom

Monopol, ktorý ekonómom podozrivo neprekáža. Prvý centrálny bankár bol za svoju činnosť odsúdený na smrť. Fiat peniaze – zlé peniaze s núteným obehom. Kamene Rai. Čím sú kryté nekryté fiat peniaze. Z vody víno, peniaze z ničoho – zázrak vzniku peňazí v komerčných bankách. Zo 100 na 10 000 a z 10 000 späť na 100. Kde dnes vznikajú a zanikajú peniaze. V banke nie sú všetky vaše peniaze. Beh za stabilnejší bankový systém. Kapitál nie sú rezervy. Ako môže byť centrálna banka proti kapitalizmu, keď ju chceli samotné komerčné banky? Evolúcia k systému s centrálnou bankou. Centrálna banka a kapitalizmus. Cesta k zlým peniazom. Kto vlastní Fed. Centrálna banka ako sociálna poisťovňa bankárov. Bankové kasíno. Centrálna banka ako „stolček prestri sa“ pre štát. Hranica medzi monetárnou a fiškálnou politikou neexistuje. Negatívne dopady centrálne riadeného nafukovania množstva peňazí. V nasledujúcej päťročnici odstránime úrok. Ceny sú ekonomické feromóny a podnikatelia včely. Ceny nemôžu vzniknúť bez vlastníckych práv. Peniaze nie sú neutrálne. Inflačné prerozdelenie – prečo sa oplatí obchodovať so štátom a s bankami. Cenová stabilita? Ceny utrhnuté zo zlatej reťaze. Zlé peniaze ako živá voda pre finančný sektor a špekulantov – explózia dlhu. Dlh je zhmotnením viery v lepšie zajtrajšky. Rozdiel medzi dlhom a peniazmi. Zlé peniaze podporujú vojny.

Kritika teórie hospodárskeho cykluspôsobeného zlými peniazmi

Neverte mne, verte centrálnym bankárom – centrálna banka skutočne ovplyvňuje aj dlhodobé úroky. Keď sa nedá povedať nie alebo neracionálne očakávanie racionálnych očakávaní.

Tretí diel

Reakcia na krízu

Indukovaná spotreba – o ekonomickýchdoktoroch, ich vede a zamestnávateľoch

O ekonómoch a ich vede. Ekonomika nie je MONIAC. Hlavne presne! To je jedno, že zle. Komplex ekonóma. Iná veda, iné metódy. Neznesiteľná ľahkosť odporučení pre hospodársku politiku. Rakúska tabletka. O politikoch, pre ktorých ekonómovia pracujú. Nesmrteľný politický romantizmus. Politici pri moci sú ako deti – majú vysokú časovú preferenciu. Politický dopyt po ekonomických teóriách a ich ponuka sa nemusia pretínať tam, kde je pravda. Všetci sme dnes keynesiáni – ekonomické videnie sveta, ktoré odporúča 9 z 10 politikov. Chýba náuka o zlyhaniach štátu. Štát ako jeden z najlepších príkladov problému externalít nebude jeho ideálnym riešením.

Po súkromných ziskoch prišloznárodnenie strát – krízový socializmuspre bohatých

Banky spia so štátom v tej istej posteli. Veľká banková lúpež, pri ktorej sa nespustili alarmy. Príliš veľkí a bohatí pre pravidlá kapitalizmu – dlhá cesta k zrodu Greenspanovej put-opcie. Upratovanie po ekonomických nobelistoch. Centrálna banka v službách Wall Streetu pri nafukovaní internetovej bubliny. Greenspan je preč, štátna garancia zostala. Zombie banky. Záchrana finančného sektora bola výborná investícia. Bankoví akcionári sú dnes účastníci štátom dotovanej lotérie.

Púť za makro obedom zadarmo – fiškálnastimulácia

Bez zjedenia koláčov nie je práca? Paradox paradoxu šetrenia. Plošné šetrenie ako cena za chyby v minulosti a nie vrtoch živočíšnych pudov. Smrteľná deflačná špirála, začarovaný kruh a iné strašidlá. Mars útočí, ekonómovia jasajú. Prečo nezbombardovať Paríž. Opatrne s HDP. Hrubý domáci produkt nie je celý agregátny dopyt. Pokles HDP, ktorý treba osláviť, a rast HDP, za ktorý sa treba hanbiť. Štátnym plytvaním k vyššiemu HDP. HDP podradnej kvality. Fiškálna stimulácia v praxi – podpora priateľov a štátom dotovaná deštrukcia.

Monetárna stimulácia

Centrálne banky v plnom nasadení. Keď je nulový úrok reštriktívnou monetárnou politikou. Ben Bernanke dostal po havárii druhú šancu. Vskutku zlá deflácia. Paleo-keynesiánska fóbia z peňazí pod matracom. Rigidné ceny – pevný bod novokeynesiánskeho vesmíru. Trh práce v recesii. Ceny sú oproti neoklasickej utópii vskutku strnulé. Vedia zamestnávatelia o tom, že mzdy sú rigidné? Správanie miezd po kríze. Podfukom s tlačiarňou k flexibilným mzdám. Rigidný dlh. Skutočne rigidné ceny. Štátna podpora strnulosti amerického trhu práce. Neflexibilné faktory produkcie. Efekt bohatstva najmä pre bohatých. Ultimátny monetárny stimul z Československa roku 1953. Eutanázia dôchodcu centrálnou bankou. Centrálna banka nezávislá ako siamské dvojča. Reichsbank – skutočne nezávislá centrálna banka. Podozrivo obľúbený monetárny intervencionizmus – nehryz ruku, čo ťa kŕmi. Fed a jeho ekonómia. Za Veľkú infláciu môže veľká inflácia. Fašizmus alebo zastavenie rastu cien – falošné dilemy ekonomických expertov. Kde je moja hyperinflácia?! Rozdiel medzi monetárnou bázou a peňažnou zásobou. Povinné minimálne rezervy dnes nie sú efektívnym nástrojom monetárnej politiky. Rast rezerv ešte automaticky neznamená infláciu – japonská záhada vyriešená. Keď multiplikačný zázrak prestane fungovať. Súboj inflácie s defláciou má jasného favorita. Centrálne banky sa snažia riadiť ekonomiku podľa nesprávnych budíkov. Greenspanova inflačná slepota. Ceny akcií po kríze narástli na trojnásobok a ekonómovia nevidia cenovú infláciu. Z nominálneho HDP sa nenajeme. Rovnica výmeny. Veď aj Hayek to vravel. Strachom šíreným centrálnou bankou k rastúcemu nominálnemu HDP. Nie je jedno, či sú rybky ešte nažive.

Štvrtý diel

Eurokríza

Ako sa rodí mena

Na začiatku bol had. Nemecká atómová zbraň. Zbabraná nemecká taktika. Budiž euro! Neprajné nemecké sudičky nad euro kolískou. Nekvalitná malta.

Grécko trhajú vlci

Euro napadla svorka špekulantov. Verejné tajomstvo o gréckych podvodoch vo verejných štatistikách. Tu nikto nič negarantuje? Pramene európskej solidarity s Gréckom – aj pri tejto záchrane išlo o veriteľov. Ďalšia centrálna banka zachraňuje svet. Vyháňanie duchov Bundesbank z ECB. Zrod európskej stratégie Daj pôžičku a modli sa! Kríza ako príležitosť na ďalšiu integráciu bez ohľadu na preferencie voliča.

Ako euro bubliny nafúklo a Grékomnezaslúženú dekádu hojnosti prinieslo

Euro? Nemožné! Zlý nápad. Nevydrží. Kde je vôľa, tam je cesta – hladomor v Bavorsku. Nemožno to hodiť na Američanov. Eurokrízu spôsobilo euro. Nie je dôležité, čo sa píše v európskych dohodách – implicitná garancia. Goldman Sachs – s kým bankovali grécki politici. Rovnaká politika, rovnaké výsledky. Keď veriteľ platí dlžníkovi – negatívne reálne úroky v periférii. Reálne vs. nominálne úroky. Úroky podľa potrieb, nie zásluh – ako ECB budovala mýtus o nízkom riziku na gréckych dlhopisoch. Anatómia bublín z bublifuku ECB – Španielsko a Írsko. Čierni pasažieri v eurovlaku. Pakt stability a rastu – ani rast, ani stabilita. Slovenské skúsenosti s manipuláciou ekonomických indikátorov.

Slovensko a euro – prví, ale v zlom rade

Keď ide karta. Analýza výnosov a výnosov zavedenia eura. Nemali sme inú možnosť! Vývoj finančnej krízy zo mňa na pár mesiacov spravil eurooptimistu. Náklady, pred ktorými Slovákov nik nevaroval.

Euro bojuje o život

Írska párty. Írska opica. Ponuka ECB, ktorá sa neodmieta. Španielsko – rovnaké drogy, pomalšie vytriezvenie. Nemci profitovali z eura, tak nech platia! Sedem rokov nemeckej eurovej biedy. Kto zarobil na eure. Euro zachránilo nemecký export. Záporné úroky na nemeckom dlhu.

Záchranné práce v eurozóne

Európska verzia „príliš veľký na to, aby padol“. Tučný grécky default. ECB dala dole Rytiera a zachraňuje Taliansko. Slovenský parlament zachraňuje svet.

Európska centrálna banka – záchrannékoleso pre eurozónu

ECB a jej kniha plná kúzel. Nie LOTR, ale LTRO bol pánom prsteňov v Európe. Čakanie na infláciu – európska verzia. Kvalitatívne uvoľňovanie ECB. Balkánske euro. TARGET 2 zostatky – stopy záchrany bánk periférie zlými peniazmi. Nová úloha ECB – veriteľ poslednej inštancie pre vlády. Draghiho Put zabral. Treba sa obávať bankrotu centrálnej banky? Banková únia na prerozdelenia strát.

Nefunguje menová únia? Poďme do fiškálnej!

Dobrý plot robí dobrých susedov a uveriteľná hrozba defaultu dobrých členov menovej únie. Robíme to pre mier v Európe! Euro ako nástroj európskej dezintegrácie.

Piaty diel

Ako to dopadne?

Čakanie na rast

Strategická hra o to, kto zožerie straty odhalené krízou. Hojenie už prebieha – testovanie, koľko parazitov kapitalizmus unesie. Intervencie zvýšili mieru neistoty.

Pomalé umieranie legendy o bezrizikovomaktíve v podobe štátneho dlhopisu

Prečo súkromní investori tak ochotne požičiavajú štátom. So zákonodarným zborom, políciou, súdmi a centrálnou bankou za chrbtom je radosť si požičiavať. Medzinárodný menový fond – globálny veriteľ poslednej inštancie pre politikov. Slepec na mínovom poli – hľadanie limitov výšky štátneho dlhu. Keynesiánska konečná. Bublina v štátnom dlhu hľadá svoj špendlík – keď defaultuje štát. Kedy je štátny dlh udržateľný. Štátny dlh nie je problém, ale naše aktívum! Naozaj si požičiavame od našich detí? Možné riešenia vysokých štátnych dlhov – ako bude vyzerať redukčná diéta? Inflácia sa bude snúbiť s finančnou represiou.

Čakanie na infláciu

Inflačné zlyhanie vedie k odvážnym experimentom s peniazmi. V zálohe sú vrtuľníky – level majstrov monetárnej stimulácie. Ukončenie neštandardných monetárnych opatrení – na počkanie a bezbolestne. Bude mať Fed dosť dlhopisov na zničenie nadbytočných dolárov? Cenová inflácia nie je čisto monetárny fenomén – zoznámte sa s fiškálnou infláciou. Weimarská hyperinflačná lekcia. Od miernej k cválajúcej, z cválajúcej hyperinflácia. Hyperinflácia nie je nezvratný osud, ale politické rozhodnutie. Hrozí hyperinflácia? Od zajtra už s podporou ekonomiky infláciou prestaneme!

Prežije euro?

Optimistický scenár – iba jedna stratená dekáda. Nečakané pozitíva eura – euro ako kvázi zlatý štandard. Achillova päta európskej dlhovej únie. Euro ako dogma. Druhý grécky default. ECB drží banky nad vodou. Deň zúčtovania – o koľko schudobnejú Európania. Neue Deutsche Mark a návrat k medzivládnej anarchii v Európe?

Amerika ako (ne)bezpečný prístav

USA ako matrac pre svetové úspory. Nehorázne privilégium a najľahší export na svete. Fiškálny ateizmus. Nič netrvá večne, ani celosvetová láska k americkým dolárom. Keď Fedu trhy vezmú plynový pedál. Default USA. Nie, nebolo by to prvýkrát.

Pohľad za horizont prvých päťročníc

Romantický katastrofizmus – kolaps finančného systému bol príliš optimistickým scenárom. Papierové peniaze sú tiež len bublina. Dolár alebo euro? Keynesovo „bankové zlato“ Bancor. Ázijské storočie. Bude vojna?

Trochu perspektívy – svet sa má dnes výrazne lepšie než kedykoľvek v minulosti

Šiesty diel

Čo sa urobiť malo a čo urobiť treba

Viac Európy, menej Bruselu

Zrušiť európske zbrane hromadného morálneho hazardu. Pobaltský trojuholník. Miesto, kde nefungujú zákony keynesiánskej ekonómie. Je čas, aby štáty začali šetriť. Prirodzený americký experiment v extrémnom šetrení dopadol napriek varovaniam ekonómov dobre. Preč s cenovými rigiditami v eurozóne a bariérami mobility výrobných faktorov. Keby štát nezakazoval prácu za 55 centov na hodinu, bolo by jej v Európe nekonečno. Decentralizácia ako lacné poistenie proti hlúposti jednotlivcov a nejasnej budúcnosti. Kedy z integračného bicykla radšej spadnúť – transformácia eurozóny na dobrovoľnú menovú úniu vzájomného rešpektu a individuálneho ručenia. Náklady menového nacionalizmu – švajčiarske pokrízové lekcie.

Otvorenie lovu na finančné pandy – návratku kapitalizmu aj pre bohatých

Návrat k časom overeným tradíciám – ručenie vlastníkov alebo viac kapitálu. Pre štátneho regulátora je finančná páka banky 1:71 fajn. Viac kapitálu v bankách – nižšia prosperita? Dalo sa aj inak – prečistenie trhu zánikom nesolventných subjektov. Európske bankotrasenie. Internalizácia nákladov podnikania finančných inštitúcií. Hrozba bankrotu ako jediná efektívna regulácia finančných inštitúcií.

Cesta k dobrým peniazom – zlato, papieralebo elektróny?

Striebro a zlato – peniaze pre neveriacich. Zlaté peniaze – nekritická láska alebo nenávisť. Prečo zlato a nie Bordeaux ani lítium. Zlatý meteorit a iné obavy ekonómov zo zlatých peňazí. Cena zlata príliš skáče a jeho ťažba je plytvaním. Zlato dnes v západnom svete nie je peniazmi no stále má extrémnu peňažnosť. Zlatý štandard ako dohodnuté pravidlá monetárnej expanzie. Barter a lokálne meny – skôr romantika než riešenie. Bitcoin – zlato kryptoalchymistov.

Slobodu úrokom – koniec štátnehopeňažného monopolu

Dovoľme im súťažiť – konkurencia súkromných peňazí garantom kvality. Poistenie vkladov v bankách – zbraň hromadného ničenia zodpovedného bankovníctva. Centrálne bankovníctvo je prežitkom z dôb centrálneho plánovania. Čo s bankovníctvom na frakčných rezervách.

Siedmy diel

Ako žiť dobrý život napriek zlým peniazom

Klamári. Premyslená informačná diéta. Asymetrická bolesť dlhu. Bývať „vo svojom“. Bývať v prenajatom. Tri groše ako poistenie životného minima. Šetrím a investujem – dobrovoľný sporivý pilier. Po-hotovosť. Dostanem dôstojný dôchodok od štátu a vianočné darčeky nosí Santa Claus. Druhý pilier – rezervný fond vlády. Likvidácia dlhov cez infláciu – potreba aktívnej inflačnej domobrany. Tezaurujte, robili to aj naši predkovia. Namiesto zlatej žily a zlatých zubov. Zlato ako bezpečný prístav. Hon na „bohatých“ – pripravte sa na zdanenie majetku.

Poznámky

Použité zdroje

Predslov

Pozorovatelé hospodářské politiky, věhlasní policy-makeři, politici, ale i mnozí nositelé Nobelovy ceny za ekonomii za poslední desetiletí často prodělali zajímavý obrat. Nejprve hlásali, že hospodářské krize jsou artefaktem minulosti a že nás čeká nepřetržitý hospodářský růst doprovázený trvalým růstem cen nemovitostí i akciových trhů. Omyl. Pak finanční krize udeřila. Lidé, kteří už jednou prokázali svou neschopnost porozumět klíčovým ekonomickým souvislostem a signály ukazující na příchod velkého ekonomického propadu neidentifikovali, byli hlasitě slyšet znovu. Najednou prý věděli, jak krizi léčit, a jejich recepty prý dozajisté jako jediné mohly zajistit, že krize bude krátká a téměř bezbolestná. Další omyl. Když se ukázalo, že máme co do činění s největším propadem hospodářství za několik generací, zasahující velkou část světa, který přivádí na pokraj krachu ambiciózní projekty jako je společná měna Euro a rozvrací mnohé země, mezi nimiž vévodí Řecko, opět tito lidé měli recept. Zachránit, udržet, ať to stojí, co to stojí. Další omyl. Může si někdo rozumný myslet, že jim někdy jejich odhad vyjde a politika, jež vlaje ve vleku úvah těchto vlivných lidí, přinese řešení? To vše v situaci, kdy nabízená řešení téměř vždy spočívají v posilování vlivu politiky na naše životy, ve vládním utrácení cizích peněz a v manipulaci úrokovými měrami, což neznamená nic jiného než -vytváření nových peněz z ničeho?

Vedle takovýchto „expertů“ na věci hospodářské politiky najdeme velmi málo lidí – na Slovensku, v Čechách, ale i na světě –, kteří se takto zásadně nemýlili. O příchodu krize psali předtím, než skutečně nastala, hloubku problému si uvědomovali od samého počátku a navíc nezastupují politické zájmy, které by jim bránily říci pravdu o hloubce hospodářského propadu, příčinách problémů v Řecku nebo nákladech Eura. Juraj Karpiš je zářným příkladem takovéhoto výjimečného člověka, který si za svým – stále principiálně stejným, jen postupně precizovaným – názorem stojí bez ohledu na to, zda je v dané chvíli populární, či nikoli, a pro své postoje má argument pevně ukotvený v poznání, jež po desítky let kultivovali největší ekonomičtí myslitelé. Jeho kniha Zlé peniaze v plné šíři ukazuje, proč je Juraj autoritou v oblasti analýz příčin hospodářské krize (té minulé i těch budoucích), jejího průběhu a smysluplnosti pokusů vymanit se z hospodářského propadu, ale i souvisejících otázek jako je zkázonosnost inflace, reforma světového měnového uspořádání, dluhová krize, Euro, členství Slovenska v měnové unii, nebo třeba i témat jako je politizace vědy nebo (euro)propaganda. Autor v každé kapitole své knihy demonstruje, jak dlouho a intenzivně se problémům peněz a otázkám spojených s problémem krize věnuje. Pro mnohé významné i méně významné aktéry dění se tak stává nepohodlným. Připomíná jim totiž jejich dnes již zjevně tragikomická vyjádření, zcela mylné odhady a až děsivě nepřesné prognózy budoucího vývoje, na které by asi nejraději zapomněli. Juraj Karpiš má ale dobrou paměť a tisíce poznámek o tom, co kdo kdy řekl a popřel, slíbil a nedodržel, po čase přiznal nebo se snažil urputně zatajit, ale jiní ho odhalili. Díky těmto ilustrativním detailům se jeho kniha čte jako poutavý politický thriller ze žhavé současnosti (jakkoli nechybí ani klasická pohádková témata – kapitolu „stolečku, prostři se“ v knize najdeme a kandidátů na „hloupého Honzu“ je až nečekaně mnoho.) V Karpišově thrilleru vystupují nejvýznamnější světoví politici prokazující opakovaně svou nekompetentnost; ředitelé obřích bank a investičních fondů spravující miliardy dolarů a vyplácející si miliony na odměnách za svou (mnohdy katastrofálně špatnou) práci spolu s prolhanými regulátory, kteří mají dohlížet na poctivost jejich konání; slavní profesoři, kteří kvůli penězům zapomínají na svou akademickou čest a zaprodávají svou reputaci; komičtí lokální politici snažící se předstírat hru na nejvyšší politiku a čelící vydírání hráčů světovějšího formátu; jsme svědky dechberoucích postelových scén (jakkoli pohled na centrální bankéře v pevném objetí s ministry financí není nejromantičtější představou ani pro milovníky skupinových scén); sledujeme velké a naivní plány na spásu světa odsouzené od samého počátku k neúspěchu; zákulisní schůzky amerického ministra financí snažícího se ovlivnit dění na evropském kontinentu; excentrické matematiky ve službách mocných oligarchů; krachy zemí a davy ožebračených důchodců, kteří sice oprávněně protestují, ale neviní správně ty, kteří jsou skutečně za jejich problémy odpovědní; potkáváme sebevědomé centrální plánovače, kteří zkoušejí znovu a znovu pod jinými hesly stále totéž, a jejich zaryté odpůrce, kteří se jim marně (pokolikáté už?) snaží vysvětlit, že svět podle jejich představ opravdu, znovu a zase, fungovat při sebelepší snaze nemůže; vidíme bohatství jedněch a bídu druhých, marné naděje i zklamání, virtuální realitu zpolitizovaných či zkorumpovaných médií, manipulaci, podvody, intriky... Zkrátka, je to nesmírně poutavé čtení a je téměř jedno, zda čtenář čte knihu od začátku nebo ji jen náhodně otevře a začte se. V každém případě bude mít problém se čtením přestat.

Kvalitou knihy je též její specifický styl – Juraj Karpiš píše o vážných věcech, ale dokáže být osobní, poutavý a vtipný. Není – a to ani tehdy, kdy k tomu situace vybízí – laciný a povrchní, zachovává si pokoru (kterou před lety slavný Milton Friedman při své návštěvě Prahy označil za klíčovou vlastnost klasických liberálů). Je ve svém argumentu poctivý a ve vyjádření přímý. Kde toto dnes najdete? Zdokumentuje-li například něčí záměrný myšlenkový veletoč, jehož cílem je zamlčet pravdu, jednoduše kapitolu nazve „Klamári“, navzdory tomu – nebo spíše právě proto – že daný vysoký politik je držitel evropské ceny Vision for Europe za „výjimečné úspěchy ve směřování Evropy do budoucnosti“.

Kdo by si však myslel, že kniha Zlé peniaze je jakousi populární příručkou o finanční krizi plnou pikantních výroků užvaněných politiků, jež může sice pobavit a zahanbit autory plytkých komentářů v médiích, kteří žijí pouze zprávami včerejšího dne, ale nepřináší mnoho nadčasového, velmi by se mýlil. Juraj Karpiš totiž v podstatě sepsal mnohovrstevnatou učebnici měnové teorie a hospodářské politiky s odbočkami do metodologie ekonomické vědy, politické filosofie, teorie úroku, dějin ekonomického myšlení a historie měnových doktrín, knihu plnou poznání, knihu poučenou a zároveň poutavou. Dramatický příběh krize je pro -Karpiše pouze kulisou pro vysvětlení nadčasových zákonitostí fungování společnosti, jež správně chápaná ekonomická věda dokáže poskytnout, a nepřehlédnutelným důkazem propojenosti teoretického poznání s praxí. Při čtení si snad všichni uvědomí, kolik škod a lidského utrpení může špatné teoretické poznání napáchat. -Zahanbeni se možná tak budou cítit i akademici, profesoři ekonomie, jejichž vlastní výklad budí ve studentech dojem, že spory o pojetí měnové politiky jsou pouhým akademickým cvičením, přičemž realitu života v učebnicích hledat nejde a kvůli čistotě učebnicových modelů by to snad ani nebylo vhodné. Nepochybuji o tom, že -Karpišova kniha ve studentech ekonomie a zájemcích o pochopení spletitých měnových i fiskálních aspektů hospodářské politiky vyvolá hluboký zájem o problémy makroekonomické politiky, o porozumění sporům o roli státu v ekonomice a pomůže jim též – lépe než naprostá většina učebnic – pochopit příčiny a důsledky vládních politik. Navíc, na rozdíl od učebnic, se ke knize Zlé peniaze budou čtenáři vracet a s jejími argumenty konfrontovat nejprve své vlastní předsudky a následně své přátele, učitele, politiky nebo centrální bankéře. A ti určitě zažijí perné chvilky, aby dokázali smysluplně odpovědět.

Juraj Karpiš se nás ze všech sil snaží zbavit mylné víry v to, že lze moudře politicky manipulovat složitými společenskými systémy v náš prospěch. Ředění kupní síly peněz (dnešní měnová politika), žití na dluh (dnešní fiskální politika) a zrychlující se politická centralizace (dnešní politika prohlubování evropského sjednocování) jsou procesy nebezpečné, protože vedou ke koncentraci moci a hlubokým hospodářským problémům. Politický romantismus – velmi příjemný, leč mylný – nás vede k nedocenění gigantického selhání státu, na nějž Juraj Karpiš upozorňuje a které na stovkách stran svého textu odhaluje. Státní politiky, jež tak přitažlivě vypadají na papíře, opakovaně a systematicky škodí, ničí bohatství obyčejných lidí a odměňují politicky vlivné, vedou nejen ke konfliktům uvnitř společnosti, ale i ke krvavým válkám. Co by tedy měli lidé ve službách státu pro společnost dělat? -Nelze než souhlasit s Jurajem Karpišem a jeho minimalistickým poža-davkem: -Především neškodit!

prof. Josef Šíma

rektor vysoké školy CEVRO Institut

září 2015

Návod na použitie

V rukách nedržíte román. Skôr ide o mozaiku krízových tém. Krízovú -učebnicu. V knihe síce chýba dejová línia, no existuje postupnosť, preto bude najlepšie tradičné čítanie od začiatku do konca. Môžete ju však pokojne začať čítať tam, kde sa vám otvorila pri páde z nočného stolíka. Alebo ju možno použiť ako lexikón krízových tém a príslušnú kapitolu nalistovať podľa toho, čo sa akurát z krízy prepiera v médiách. Technickejšie kapitoly pre náročnejších čitateľov, bohaté na detaily k danej téme, sú označené piktogramom sovičky. Dajú sa preskočiť bez obavy, že by čitateľovi ušla pointa kapitoly. Množstvo postrehov a príbehov zo života finančnej, hospodárskej a dlhovej krízy sa mi postupne zoskupilo do siedmich samostatných dielov. Prvý diel popisuje, ako sa začala kríza v Amerike, druhý, kto za to môže. Nasleduje prehľad, čo všetko sa proti kríze spravilo a komu to pomohlo. O vzniku eura a o tom, ako táto mena prispela ku kríze v Európe, píšem vo štvrtom diele. V piatom som roztavil olovo, vyleštil sklenené gule a dopil tureckú kávu, aby som sa mohol pozrieť do budúcnosti, ako to dopadne. Čo sa po kríze malo a stále môže spraviť a ako opraviť zlé peniaze tak, aby sme na ne nedoplácali, navrhujem v šiestom diele. Posledný, siedmy diel, hľadá odpovede na otázku „A čo ja s tým?“ Píšem v ňom, ako kríza a fungovanie zlých peňazí ovplyvňujú moje rozhodnutia.

Nič proti papieru, no v časoch široko dostupného internetu by bola škoda -nevyužiť nové možnosti, ktoré toto médium ponúka. Kniha má preto aj svoje -internetové alter ego www.zlepeniaze.eu, kde možno nájsť živé linky na citované zdroje. Nájdete v nej podľa kapitol zoradené grafy, tabuľky a množstvo aktuálnych údajov k téme. Táto stránka môže poslúžiť ako pomôcka pri vzdelávaní odborníkov, investorov, no i zainteresovaných laikov.

Časti označené týmto piktogramom obsahujú technické detaily pre náročného čitateľa. Môžete ich preskočiť bez toho, aby by vám ušla pointa kapitoly.

Varovanie

Nie som finančný poradca. V tejto knihe píšem svoje názory, nie investičné odporúčania. Berte to ako príspevok do spoločenskovednej diskusie, ekonomické vzdelávanie či zábavu. Nikto nevie predpovedať budúcnosť, ani ja. Je to váš život, vaše zdravie, váš majetok a peniaze. Myslite sami za seba, všetko spochybňujte. -Neverte ani mne. „Rozumiem“ je iba výhovorka unavenej mysle, ktorá si spočinutím na jednom mieste chce na chvíľu oddýchnuť od nekonečného bádania. Spravte si domáce úlohy a sami sa rozhodnite. To, že máte v niečom pravdu, automaticky negarantuje, že budete úspešne investovať. Tak ako nebudem mať podiel na ziskoch, nenesiem zodpovednosť ani za prípadné straty.

V knihe používam množstvo ideí a teórií. Ak si pamätám, odkiaľ ich mám, a považujem to za dôležité, snažím sa zdroj uviesť. Poznámky s citovanými zdrojmi, doplňujúcimi informáciami a s literatúrou sa nachádzajú na konci knihy, aby nerušili. Napriek môjmu presvedčeniu, že niektoré koncepty sú nové a moje, nenárokujem si originalitu na nič, čo v tejto knihe nájdete. Po svete chodilo dokopy viac ako 100 miliárd ľudí. S podobnými mozgami, ktoré pracujú s podobnými vstupmi, ktoré spracúvajú na podobných princípoch. Tvrdiť, že nikomu z nich nenapadlo niečo, čo si myslím ja, mi príde absurdné. Neviem, kto všetko ma počas života ovplyvnil a či tá alebo oná myšlienka je skutočne „moja“.

Dajte pokoj s krízou

Jedno studené jesenné ráno som kráčal po vedľajšej uličke do práce. Blízko kostola, kde sídlia cirkvi, a teda aj ľudia, z ktorých mnohí považujú pomoc za profesionálnu povinnosť, bola ulica až na jedného pána ľudoprázdna. Bol pomerne slušne oblečený, v stredných rokoch, s veľkou igelitkou a s ešte väčším bruchom. Postával pri jednej z brán a usilovne stláčal zvonček. „...Ale, farárko, pomôžte, šak viete, kríza a tak...,“ začul som útržok marketingovej reči profesionálneho pytača.

Roky po vypuknutí finančnej krízy ekonomická kríza stále žije. Kríza, ktorá mala podľa optimistických expertov trvať pár mesiacov, podľa pesimistov prinajhoršom rok či dva, má osem rokov. Pripomína tak sovietskych vojakov, ktorí, keď už raz prišli, nie a nie odísť. Záznamy panikáriacich investorov či fotky vydesených tvárí politikov, ktoré sa mesiace vo vlnách valili z médií, sa nadlho vtlačili do kolektívneho povedomia.

Ľudia sú z krízy už unavení a politici nás mnoho rokov presviedčajú o jej konci. Kríza však neexistuje len v médiami vyzametaných hlavách, ako som si niekde prečítal. Kiežby tak skutočne bolo. To by postačila meditácia, guru alebo tabletky od psychiatra. Ide o depresiu, ale ekonomickú. Osem rokov po vypuknutí krízy trpí v Európe stále vysoký počet nezamestnaných napriek tomu, že ekonómovia hovoria o hospodárskom raste už od roku 2009. Podnikatelia a kapitalisti investujú len opatrne, bohatstvo preto stagnuje alebo rastie len pomaly. Medzi ekonómami obľúbený ukazovateľ, hrubý domáci produkt na hlavu, nedosiahol v niektorých vyspelých krajinách predkrízovú úroveň z roku 2007. V Európe sú krajiny, ktoré sú na tom z hľadiska hospodárskeho rastu a nezamestnanosti horšie než počas Veľkej hospodárskej krízy v 30. rokoch minulého storočia. Štátom, ktoré sa už predtým topili v dlhoch z prevádzky neudržateľných sociálnych systémov, pribudli aj straty zo záchrany súkromných finančných inštitúcií. Extrémne vysoký dlh, ku ktorému sa dopracovali, predznamenáva, že vlády nebudú schopné plniť svoje sľuby obyvateľstvu. Minulé príklady systematických bankových kríz ukazujú, že ich následky netrvajú mesiace, ale roky, ak nie desaťročia. Ekonomická budúcnosť preto nevyzerá tak ružovo ako pred krízou.

Nie, isto si netreba začať kopať hrob. Možnosť viesť spokojný a hlavne zmysluplný život nezávisí iba od toho, ako sa darí ekonomike a či a akým tempom budeme v budúcnosti bohatnúť. To by nebolo toľko alkoholikov či inak drogovo závislých, nešťastných ľudí s rozvrátenými rodinami medzi bohatými a veselých a bezstarostných ľudí v najchudobnejších krajinách. Zatváranie očí pred problémami, ktorým čelia vyspelé svetové ekonomiky, a silený optimizmus sú však rovnako nemiestne ako strašenie koncom sveta. Kríza prinajmenej na dekádu ovplyvnila najväčšie svetové ekonomiky a životy miliárd ľudí. Preto je namieste zamyslieť sa nad ekonomickými javmi, ktoré ju charakterizujú. Najlepšie by bolo, keby sa o ekonómiu dnes bežní ľudia nemuseli zaujímať viac, než sa zaujímajú o antropológiu alebo o fyziku pevných látok. Len by si viac či menej šťastne žili svoje životy a realizovali sa v práci, rodine alebo pri koníčkoch. Znamenalo by to, že všetko funguje tak, ako má, keďže ekonómia, niekedy označovaná ako ponurá veda, priťahuje pozornosť verejnosti najmä v časoch hospodárskych kríz a ekonomickej stagnácie. Záujem o prebiehajúce ekonomické javy je však dnes nevyhnutnosťou. Môže pomôcť zabrániť nepríjemným prekvapeniam. Tu nejde o efemérne teoretické diskusie akademikov v slonovinových vežiach. Neraz mylné ekonomické teórie, na základe ktorých konajú vlády, sa nás dotýkajú viac, než si myslíme. Správna ekonomická interpretácia toho, čo sa momentálne deje, a následkov zásahov politikov do diania, mohla zachrániť státisíce eur cyperskému podnikateľovi či odvrátiť biedu na dôchodku nejednému Grékovi.

Kniha, ktorú držíte v rukách, má takúto ambíciu. Byť krízovou príručkou, -ktorá pomôže pochopiť, ako sme sa ku kríze prepracovali. Pri jej písaní som sa snažil čo najzrozumiteľnejšie popísať aj pre laikov, čo sa v ekonomikách udialo, a preskúmať, aké zbrane sa v boji s krízou zatiaľ nasadili. Nutnou súčasťou knihy o kríze sú aj špekulácie o tom, ako to celé dopadne. Samozrejme, s ručením obmedzeným. Presné predpovede sa v spoločenských vedách robia skutočne ťažko. Nejde o fyziku, kde často stačí pokus či pozorovanie, aby všetci pochopili, kto má pravdu. V ekonómii môžu stovky rokov vedľa seba prežívať protichodné názory, ako keby vo fyzike jedna skupina tvrdila, že Zem je plochá, a iná, že Zem je guľatá.[2] Ekonómovia skúmajú konanie slobodne zmýšľajúcich, učiacich sa ľudí v neustále sa meniacom prostredí. Bez možnosti dostatočne kontrolovaného experimentu so súčasným zmrazením ostatných premenných. To je taký komplexný, dynamický predmet skúmania, že ekonómia musí pracovať často skôr s príbehmi ako s rovnicami. Má bližšie k filozofii než k fyzike. Niektoré príbehy na pozorovanú a subjektívne prežívanú skutočnosť sedia lepšie, iné menej. Vždy je však potrebné mať na pamäti, že pri každom vysvetlení krízy či pri predpovediach účinkov takej či onakej stimulácie ide o netestovateľné hypotézy, ktoré treba brať s dávkou zdravej skepsy. „Kľúčom k úspechu nie je presne predpovedať budúcnosť, ale byť na ňu pripravený,“ tvrdil aténsky štátnik Perikles. Dúfam, že v tejto snahe bude kniha užitočnou pomôckou.

Predtým než začneme, musím ešte vyložiť karty na stôl. Každý má svoj -obľúbený príbeh o kríze, svoju interpretáciu, ktorá jasne hovorí, kto sú dobrí a kto zlí. Rôznych interpretácií toho, čo sa vlastne v kríze stalo, je mnoho.[3] -Niet sa čo čudovať, kríza je komplexným spoločenským javom, za ktorým je bezpochyby spolupôsobenie množstva príčin. Hlavným zloduchom v mojom príbehu sú zlé peniaze, ktoré nás štáty nútia používať. Výber vinníka a postavenie príbehu môže byť ovplyvnené okuliarmi, ktorými sa dívam na svet a ktoré sa nedajú zložiť. Gény či prostredie viedli k tomu, že zvyčajne preferujem osobnú slobodu a individuálnu zodpovednosť pred konaním z donútenia. Okrem ideologického zafarbenia je možné, že moje vnímanie reality skresľuje aj to, že problém nekrytých, nekvalitných, monopolných, štátnych, jedným slovom zlých peňazí sledujem dlhodobo a mám v ňom intelektuálne zainvestované.

Už v roku 2001 som písal diplomovú prácu o tom, ako inflácia peňazí spôsobuje hospodárske cykly. Dnes som presvedčený, že práve v tom čase začala americká centrálna banka nafukovať jednu z najväčších bublín v histórii, ktorá vyvrcholila celosvetovou finančnou a hospodárskou krízou. Vtedy som ako hlavnú prevenciu kríz odporučil zrušenie centrálnej banky. Možno je to nedostatkom originality, no nič lepšie som odvtedy nevymyslel. Aj v tejto knihe je dávka neprípustného zjednodušovania, hyperbol, ignorovania či ideologického zafarbenia a tendenčnosti. No také sú spoločenské vedy, a to si treba uvedomiť pri načúvaní každej ekonomickej hypotézy.

Ekonomickou krízou žijem od jej začiatku. Považujem ju za napínavejší príbeh než nejeden klasický román. V tomto trileri hráme svoje úlohy aj my a od toho, ako sa celé dobrodružstvo skončí, závisia napríklad naše šance nájsť si uspokojivú prácu či našetriť si peniaze na dôstojný dôchodok. Kríza je zároveň obrovským jedinečným testom ekonomických teórií a neúprosne odhaľuje, ako málo stále vieme o tom, čo sme si doteraz mysleli, že vieme riadiť. Neviem, či sa mi podarí do tohto intelektuálneho dobrodružstva cez nasledujúci text vtiahnuť aj vás. Preto aspoň dúfam, že okrem použiteľných informácií zažijete aj trochu napätia. Nenaplnené ambície, obrovské finančné straty, politické intrigy a zákulisné hry, zneužitie moci a prísľuby bezprácneho rozprávkového zbohatnutia, ktoré kríza priniesla, na to poskytujú dostatok príležitostí.