PRÁVO IMISÍ, PRÁVO CESTY

A DALŠÍ SOUSEDSKÉ SPORY

PRÁVO PRAKTICKY

PRÁVO IMISÍ, PRÁVO CESTY

A DALŠÍ SOUSEDSKÉ SPORY

Karel Svoboda

Ukázka z elektronické knihy

Vzor citace: SVOBODA, K. Právo imisí, právo cesty a další sousedské spory. Praha: Wolters Kluwer, a. s., 2016, 260 s.

Právní stav publikace je k 1. 9. 2015.

© JUDr. Karel Svoboda, Ph.D., 2016

ISBN 978-80-7478-990-8 (brož.)

ISBN 978-80-7478-991-5 (e-pub)

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2016

O AUTOROVI

JUDr. Karel Svoboda, Ph.D. (* 1973)

je absolventem Právnické fakulty Univerzity Karlovy v Praze (1996). Od roku 2000 do roku 2012 působil u Okresního soudu Plzeň-město, a to od roku 2008 jako jeho místopředseda. V současné době pracuje jako soudce Krajského soudu v Plzni. Působí též na Právnické fakultě Univerzity Palackého v Olomouci. Je autorem řady odborných článků, komentářů a monografií věnujících se civilnímu právu hmotnému i procesnímu.

SEZNAM POUŽITÝCH ZKRATEK[1]

katastrální zákon zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon)

lesní zákon zákon č. 289/1995 Sb., o lesích a o změně a doplnění některých zákonů (lesní zákon)

notářský řád zákon České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

o. s. ř.zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

o. z. o.císařský patent č. 946/1811 Sb. z. s., obecný zákoník občanský (německý všeobecný zákoník občanský)

obč. zák., občanský zákoník zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

s. ř. s.zákon č. 150/2002 Sb., soudní řád správní

stavební zákon zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

vodní zákon zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon)

vyhl. č. 501/2006 Sb.vyhláška č. 501/2006 Sb., o obecných požadavcích na využívání území

zák. č. 40/1964 Sb., občanský zákoník č. 40/1964 Sb.zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

zák. o pozemních komunikacích zákon č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích

zák. o soudních poplatcích zákon č. 549/1991 Sb., o soudních poplatcích

živnostenský zákon zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon)

ÚVOD

Vlastník může svůj pozemek v zásadě volně využívat, aniž by mu v tom třetí osoby mohly překážet (§ 1012 věta prvá obč. zák.). Mezi vlastníky sousedních nebo i vzdálenějších pozemků však může dojít ke střetům při výkonu vlastnických práv, které řeší speciální § 1013 až 1036, případně i § 1004 a 1005 obč. zák. Vzájemnou konkurencí vlastnických práv k pozemkům a ke stavbám se zabývá skupina specifických právních norem, které vytvářejí soubor označený termínem „sousedské právo“. Tato kniha se věnuje právě interpretaci norem sousedského práva, zabývá se jejich vzájemnými souvztažnostmi i jejich vztahem k ostatním normám, včetně norem veřejného práva.

Výklad je rozčleněn do sedmi částí, z nichž první čtyři se zabývají poměrně složitým právním režimem imisí vznikajících při užívání pozemku a negativně ovlivňujících poměry ostatních pozemků (§ 1013, § 1003 až 1005 obč. zák.). Část pátá se zaobírá specifickými skutkovými podstatami, které vlastníka pozemku chrání před zvláštními protiprávními zásahy do jeho práv (§ 1015, § 1017 až 1020 a § 1027 obč. zák.). Následující část šestá řeší právní vztahy vyplývající z práv a povinností mezi sousedy, které nemají původ v porušení práva jedním z nich (§ 1014, 1016, § 1021 až 1026 a § 1028 obč. zák.). V závěrečné části je pak pojednání o právu cesty (§ 1029 až 1036 obč. zák.).

Obecné omezení vlastnického práva k pozemku ve vztahu ke třetím osobám poskytuje § 1012 věta druhá obč. zák. Podle daného ustanovení se vlastníku zakazuje nad míru přiměřenou poměrům závažně rušit práva jiných osob, jakož i vykonávat takové činy, jejichž hlavním účelem je jiné osoby obtěžovat nebo poškodit.

Při výkladu práv a povinností mezi sousedy se však prvotně uplatní § 1013 a násl. obč. zák., i když teoreticky není vyloučeno, že se soused dovolá ochrany svých práv proti sousedovi podle nejobecnějšího § 1012 obč. zák., pokud se rušení jeho práva nelze domoci podle specifických ustanovení o sousedských právech. Smyslem „sousedských ustanovení“ je ochrana co nejširšího okruhu práv a povinností, proto je třeba sousedské spory řešit především aplikací § 1013 a násl. obč. zák., neboť právě tato ustanovení jsou k vymezení a ochraně těchto práv určena. Proto je namístě tyto normy vykládat systematicky a šířeji, než odpovídá jejich gramatickému znění.[2]

Při výkladu ustanovení o sousedských právech je samozřejmě nutné zohlednit obecné principy soukromého práva, mezi které patří povinnost nezasahovat bez právního důvodu do práv druhých, nešikanovat je při výkonu vlastnického práva a vykonávat vlastnická práva v souladu s dobrými mravy. Také je třeba respektovat obecnou zásadu plynoucí z § 1012 obč. zák., že ochrana před zásahem do vlastnického práva souseda (držitele) se poskytuje jen v případě závažného rušení tohoto práva, pokud zákon v § 1013 a násl. obč. zák. nestanoví něco jiného. Tak je tomu např. v § 1013 odst. 1 větě druhé obč. zák., podle něhož je tzv. přímá imise na sousední pozemek absolutně zakázána bez ohledu na to, v jakém množství k ní dochází a zda skutečně vede k obtěžování souseda nebo zda opravdu omezuje obvyklé využívání pozemku.

Srpen 2015

Autor

ČÁST PRVNÍ

OBECNÝ VÝKLAD K IMISÍM

I. IMISE V UŽŠÍM A ŠIRŠÍM SMYSLU

Pojem „imise“ můžeme vymezit v širším nebo v užším smyslu. V širším smyslu je imisí jakýkoliv účinek existence věci nebo jejího užívání, který se projeví škodlivým způsobem na cizí věci nebo na cizích právech.[3]

Široké pojímání pojmu imise vychází z principu, že vlastník věci (v našem případě pozemku) je na jedné straně oprávněn nést veškerý užitek ze své věci, ať již vznikl cílenou činností nebo náhodou (§ 1012 věta prvá obč. zák.), a na straně druhé musí objektivně (bez zřetele na vlastní jednání a zavinění) odpovídat za nepřiměřeně škodlivý následek existence věci bez ohledu na to, o jaký konkrétní negativní následek jde (§ 1012 věta druhá obč. zák., dříve § 127 odst. 1 věta prvá zák. č. 40/1964 Sb.).

Termín „imise“ však můžeme vnímat i v užším smyslu jako pronikání odpadu, vody, kouře, prachu, plynu, pachu, světla, stínu, hluku, otřesů a jiných podobných účinků na pozemek jiného vlastníka (§ 1013 odst. 1 obč. zák.). Imisemi v užším smyslu je jen pronikání produktů věci nebo jejího užívání na cizí pozemek. Imisí v tomto pojetí nejsou jiné negativní vlivy věci. Pokud vnímáme termín „imise“ v užším smyslu, musíme uzavřít, že ostatní negativní vlivy pozemku na práva třetích osob je třeba upravit zvláštními a svébytnými ustanoveními mimo rámec imisí.

Provedení stavebních úprav na pozemku, které vedou k destabilizaci sousedního pozemku, není podle nynějšího občanského zákoníku imisí, ale je jiným zásahem do práva třetí osoby, který vede k povinnosti obnovit předešlý stav nebo provést jiné dodatečné opatření směřující k upevnění poškozeného pozemku (§ 1018 obč. zák.).

Za imisi v užším ani v širším smyslu nelze pokládat takový zásah do vlastnického práva, který nemá původ v existenci nebo ve využívání sousedního pozemku, např. protiprávní skládka na cizím pozemku. Zásah do vlastnického práva, který není imisí, je zapovězen bez ohledu na to, zda je, nebo není přiměřený poměrům.

II. KONCEPČNÍ ROZDÍL MEZI STAROU A NOVOU ÚPRAVOU

Zatímco občanský zákoník č. 40/1964 Sb. preferoval koncept imisí v širším smyslu (v podstatě jakýkoliv negativní vliv pozemku a jeho užívání byl upraven v jediném § 127 odst. 1 zák. č. 40/1964 Sb.),[4] současný kodex úpravu a pojem imisí vyděluje z obecného ustanovení § 1012 věty druhé obč. zák.[5] (jež je derivací na dřívější § 127 odst. 1 větu prvou zák. č. 40/1964 Sb.) a ustavuje jej jako zvláštní kategorii. Nepřebírá dřívější koncept imisí v širším smyslu, naopak přechází k definici imise v užším smyslu. To znamená, že negativní vliv existence pozemku a jeho užívání na práva třetích osob, který nevyhovuje definici imise v užším smyslu dle § 1013 odst. 1 věty prvé obč. zák. (tedy pronikání odpadu, prachu, plynu, pachu, světla, stínu, hluku, otřesů a jiných obdobných účinků na pozemek jiného vlastníka), musí být upraven zvláštními ustanoveními. Jinak za ně vlastník škodícího pozemku neodpovídá. Takovými zvláštními ustanoveními jsou zejména § 1016 odst. 2, 3 obč. zák. (z něhož plyne, že také pronikání podrostů a převisů rostlin na sousední pozemek je protiprávní), § 1017 a 1020 obč. zák. (podle nichž je možné požadovat zákaz sázení stromů nebo zřízení stavby v těsné blízkosti hranice pozemků, když „rozumným důvodem“ pro uplatnění požadavku nemusí být jen hrozba imise ve smyslu § 1013 odst. 1 obč. zák., ale třeba i odčerpávání živin ze sousedního pozemku) a § 1018 obč. zák. (který zakazuje úpravy pozemku tak, aby sousední pozemek ztratil náležitou oporu).

Z výše uvedeného vyplývá, že ani koncept pojmu „imise“ v širším smyslu, který vede k zakotvení jediného obecného ustanovení upravujícího odpovědnost vlastníka za existenci věci, ani koncept „imise“ v užším smyslu, který vede ke vzniku více specifických ustanovení upravujících odpovědnost za různé negativní následky existence věci na právech třetích osob, není zjevně chybný. Pokud důvodová zpráva k § 1013 a násl. obč. zák. sděluje, že starý občanský zákoník „synkreticky směšoval různé normativní konstrukce ve spletení úpravy imisí a sousedského práva ve vlastním slova smyslu“,[6] nejde o vyjádření, které je přiléhavé. Závěr prezentovaný v důvodové zprávě pokládám za nepřiměřený i proto, že do právní úpravy normující sousedská práva nepatří jen ustanovení o odpovědnosti vlastníka za negativní následky existence věci, ale i ustanovení upravující např. rozhraničení nemovitých věcí (dříve § 127 odst. 2 zák. č. 40/1964 Sb., nyní § 1024 až 1028 obč. zák.), právo nezbytné cesty (dříve § 151o odst. 3 zák. č. 40/1964 Sb., nyní § 1029 až 1036 obč. zák.), případně právo na vstup na sousední pozemek za účelem nutné údržby a obhospodařování sousední nemovitosti (§ 127 odst. 3 zák. č. 40/1964 Sb., nyní § 1021 a 1022 obč. zák.). Sousedské právo tedy zahrnuje daleko širší množinu právních norem než jen odpovědnost vlastníka za negativní následky existence pozemku vůči právům třetích osob, protože jde o okruh právních norem, které upravují vztahy vlastníka a třetích osob při užívání věci a účinky existence věci na práva třetích osob. Ani občanský zákoník č. 40/1964 Sb. tuto skutečnost neignoroval.

Je korektní dodat, že občanský zákoník č. 40/1964 Sb. vnímal pojem „imise“ v širším smyslu, tedy jako účinek existence věci nebo výsledek činnosti a případně i jako účinek vyplývající z nečinnosti vlastníka pozemku, který se projeví škodlivým způsobem na cizí věci nebo na cizích právech (§ 127 odst. 1 věta prvá zák. č. 40/1964 Sb.). Nicméně obsahoval i některá speciální ustanovení, která upravovala povinnost k odčinění specifických následků vlivu sousedního pozemku. Např. normoval, že odstranění podrostů a převisů prorůstajících ze sousedního pozemku lze svépomocí uskutečnit jen ve vhodné roční době, nebo že vlastník nesmí provést na svém pozemku či stavbě úpravy, které vedou k nestabilitě sousedního pozemku nebo stavby. Také stanovil, že imise prachem, kouřem, plyny, světlem, vibracemi apod. je protiprávní jen tehdy, když k ní dochází nad míru přiměřenou poměrům (§ 127 odst. 1 věta druhá zák. č. 40/1964 Sb.). Nicméně tyto specifické normy byly zjevně navázány na obecnou normu o imisích obsaženou v § 127 odst. 1 větě prvé zák. č. 40/1964 Sb. Byly tedy jejím doplňkem a jejich výklady bylo třeba provést s ohledem na smysl této základní normy.

V současném kodexu dochází z pohledu gramatického výkladu k rozvolnění vztahu mezi nejobecnější normou zakazující vlastníku jakékoliv věci rušit práva jiných osob (§ 1012 věta druhá obč. zák.), mezi obecným ustanovením o imisích v užším smyslu (§ 1013 odst. 1 obč. zák.) a mezi dílčími ustanoveními upravujícími některé negativní vlivy existence pozemku a jeho užívání na práva souseda (např. § 1016 odst. 2, 3, § 1017 a 1020 obč. zák.). Předpokládám však, že soudy tuto novou rozvolněnost ve vztazích mezi jednotlivými ustanoveními upravujícími režim imisí v užším i v širším smyslu překlenou systematickým výkladem a uzavřou, že zejména § 1012 věta druhá a do jisté míry i § 1013 obč. zák. (např. v té části, z níž plyne, že civilní soudy by až na výjimečné případy neměly rozhodovat v rozporu s již existujícími rozhodnutími správních orgánů, které povolily provoz zdroje imisí) poskytují principiální základ pro rozhodnutí o jakékoliv imisi nebo o zdroji imise.

Z konceptu provázanosti obecných a specifických ustanovení by bylo možné např. dovodit fakt, že odpovědnost vlastníka věci za specifický negativní následek existence věci nastává i podle specifických ustanovení jen tehdy, když jde o následek „nad míru přiměřenou poměrům“. Např. žádá-li vlastník pozemku, aby soused upravil stavbu tak, aby z ní nestékala voda na jeho pozemek, je třeba žalobu zamítnout, pokud voda ze stavby sice stéká, ale v minimálním množství, takže stékání vody obtěžuje souseda zcela zanedbatelným způsobem. I když soud bude prvotně aplikovat § 1019 odst. 1 obč. zák., žalobu za takových okolností zamítne s odkazem na obecnou (a nepřekrytou) normu § 1012 obč. zák. s odůvodněním, že stékání vody na sousední pozemek nelze pokládat za škodlivý následek „nad míru přiměřenou poměrům“ a že neruší závažně práva jiných osob.[7]

III. PROJEV PŘIROZENÝCH VLASTNOSTÍ VĚCI, PRŮCHOZÍ IMISE

Bez ohledu na to, zda imise vnímáme v užším, nebo v širším smyslu, není možné některé imise v reálném smyslu pokládat i za imise ve smyslu právním. Tento fakt se projevuje ve dvou směrech.

■ Za prvé: Zákon poskytuje ochranu jen před takovým následkem, který se pokládá za zásadní.[8] To znamená, že § 1013 obč. zák. a s ním související ustanovení neposkytují ochranu před veškerými reálnými imisemi, ale jen před imisemi v právním smyslu, tedy před imisemi, které jsou v místě a čase vnímány negativně. Obtěžování souseda imisí je tedy právně významné pouze v případě, že je „nad míru přiměřenou poměrům“. Obtěžování je třeba chápat objektivně, tj. z hlediska obvyklých společenských názorů, přičemž každý je povinen snášet imise z obyčejného, normálního užívání pozemku. (NS 22 Cdo 296/2011)

■ Za druhé: Za imise v právním smyslu nelze pokládat takové průniky z cizího pozemku, které jsou projevem přirozených vlastností věci nebo na právu nezávislých fyzikálních jevů či přírodních zákonitostí, zejména tzv. průchozí imise.

1. Projevy přirozených vlastností věci a obvyklého způsobu jejího využívání

Nikoliv každý projev existence věci na vnější okolí lze pokládat za imisi, za kterou je vlastník věci produkující imisi právně odpovědný. Je totiž přirozené, že existence nemovité věci se projevuje i v jejím okolí, aniž by to bylo možné přičíst jejímu vlastníku k tíži navzdory skutečnosti, že jeho odpovědnost za imisi je objektivní. Např. nerovný terén pozemku sám od sebe může zastínit sousední pozemek, a přesto nemůže jít o imisi v právním smyslu. Někteří autoři navíc uzavírají, že za imisi v právním smyslu nelze pokládat ani imisi z uměle vytvořené věci nebo z pozemku, která je s ohledem na existující sociální poměry pokládána za neškodnou nebo naprosto běžnou. Proto imisí v právním smyslu např. není, pokud soused seká trávu nebo využívá krbu k vytápění, pokud tak činí způsobem, který je s ohledem na existující společenské a technické poměry přiměřený a obvyklý.[9]

Právě popsanou redukci pojmu imise v právním smyslu lze dovodit i z aktuální právní úpravy, pokud uzavřeme, že součástí systému norem upravujících imise je i § 1012 obč. zák. upravující nejobecnější povinnost vlastníka věci nerušit práva třetích osob. Z § 1012 věty druhé obč. zák. totiž plyne, že vlastníku věci se zakazuje rušit práva třetích osob „nad míru přiměřenou poměrům“, při jejímž stanovení jistě záleží i na existujících společenských zvyklostech i míře technického rozvoje a prostředků, které může mít vlastník k dispozici, aby imisi zcela nebo zčásti zabránil. Do jisté míry totéž sděluje i § 1013 odst. 1 věta prvá obč. zák. Negativní vliv existence pozemku nebo jeho užívání na sousední pozemek, který je tedy všeobecně vnímán jako přípustný nebo neškodný, tedy není imisí, kterou by bylo možné postihnout bez ohledu na to, o jakou imisi se jedná (s výjimkou tzv. přímých imisí, které jsou dle § 1013 odst. 1 věty druhé obč. zák. zcela zapovězeny). Pro přesnost je třeba dodat, že imise, která je pokládána za sociálně přiměřenou nebo za neškodnou, je imisí podle práva, avšak je právem tolerována, a je tedy nepostižitelná. Zda v konkrétním případě jde o „nepřiměřenou“ imisi ve smyslu § 1012 věty druhé obč. zák. v případě specifických imisí upravených následně za ustanovením § 1013 obč. zák., případně podle § 1013 odst. 1 věty prvé obč. zák. v případě imisí v tzv. užším smyslu, posoudí soud.

Ustanovení § 1012 věty druhé obč. zák. dále podává, že vlastník věci nesmí práva jiných osob „rušit“. „Rušením“ práv třetích osob může být především konání nebo opomenutí vlastníka věci, které vede k negativnímu vlivu věci na její okolí. Nicméně za „rušení“ nelze pokládat následek, který vlastník věci nemůže ani v nejmenším ovlivnit. Tak je tomu u reálné imise spočívající v přirozených vlastnostech pozemku, jako je např. jeho svažitost, která vede k nadprůměrnému pronikání vody z výše položeného sousedního pozemku (srov. rovněž s § 1019 odst. 1 větou druhou obč. zák.). Negativní projev přirozených vlastností pozemku na práva vlastníka sousedního pozemku proto zpravidla není imisí v právním smyslu. Na rozdíl od imisí, které jsou v daných sociálních poměrech pokládány za sociálně přiměřené nebo za neškodné. Takové imise jsou imisemi v právním smyslu, i když je právo nepostihuje.

2. Průchozí imise

Je otázka, jak právně vnímat reálné imise, které jen procházejí pozemek a proudí na další a další pozemek (např. prach, kouř, dešťová voda), aniž tyto imise zcela nebo zčásti vznikly na pozemku, z něhož se dále šíří. J. Spáčil k problému uvádí,[10] že imisí v právním smyslu není přirozené stékání dešťové vody, pokud vlastník pozemku neprovede regulaci přirozených odtokových poměrů. Tím zároveň sděluje, že vlastník pozemku neodpovídá za imise, které nemají původ v pozemku, na který pronikly a z něhož se dále šíří. Tento náhled by bylo možné odůvodnit tím, že imisemi věci jsou jen ty vlivy věci na její okolí, které mají původ přímo v podstatě této věci nebo v činnosti, k níž na pozemku dochází. Např. dešťová voda existuje bez ohledu na existenci věci, na kterou dopadla nebo kterou protéká. Předestřený názor pokládám za správný až na následující výjimečné situace.

Jde-li o průchozí imise, které vlastník může regulovat, mám za to, že se ve výjimečných případech může jednat o imise, za které odpovídá vlastník pozemku, jímž protékají. Závěr, zda vlastník průchozího pozemku bude podle § 1013 odst. 1 obč. zák. odpovídat za jejich další osud, záleží na tom, zda je přiměřené místním poměrům, aby průchozí imise směřující na cizí pozemky reguloval tak, aby jejich negativní dopad na vlastníky přilehlých pozemků byl nižší než jejich přirozený průchod. Za určitých okolností má být možné a jistě i legitimní uložit vlastníku vodní plochy (např. rybníka), aby zamezil konkrétnímu nárazovému a zjevně nepřiměřenému odtoku dešťové vody z rybníka na okolní pozemky. Např. za situace, kdy se rybník následkem sezónních povodní rozlévá do okolí. V těchto případech pozemek vlastníka, kterým imise procházejí, má určité zvláštní vlastnosti, které zvyšují nebezpečí imisí, které na pozemku sice nevznikly, ale posléze z něho odtékají. Dalším případem, kdy vlastník pozemku může odpovídat i za imise, které zcela nezpůsobil, je situace, kdy se imise přicházející na jeho pozemek slučují s imisemi, které tento pozemek vyprodukoval, a jejich negativní následek se tak zvyšuje (např. výše zmíněná dešťová voda, která způsobí rozlití rybníka).

Pronikání imise z vodních toků protékajících pozemkem, které nepatří vlastníku pozemku a vlastník není ani oprávněn je regulovat, není imisí způsobenou vlastníkem pozemku. Režim § 1013 a násl. obč. zák. proto nedopadá ani na situaci, kdy vlastník pozemku neprávem odklonil vodní tok na sousední pozemek nebo jej bez povolení zreguloval, čímž došlo k postižení pozemku souseda. Takovému jednání je možné se bránit negatorní žalobou na ochranu vlastnického práva podle § 1012 obč. zák. (srov. s NS 22 Cdo 1244/2007)

Režim průchozí imise spočívající v přirozeném stékání vody z větší části upravuje § 1019 obč. zák. Tomuto ustanovení se věnuji ve zvláštní kapitole (viz část pátou, kapitolu IV.). Zde postačí dodat, že právní režim imise tkvící ve stékání vody ani její právní úprava se neliší od výše uvedených principů, které musí být vlastní právnímu posouzení jakékoliv průchozí imise.

IV. HIERARCHIE NOREM UPRAVUJÍCÍCH IMISE

Míra odpovědnosti vlastníka pozemku za imisi a prostředky, které má k dispozici soused k obraně před imisí, je různá. České soukromé právo totiž rozeznává „běžnou imisi“, která se řídí § 1013 odst. 1 obč. zák., a vůči níž se soused může bránit výhradně žalobou o zdržení se imise. Imise upravené v § 1013 odst. 1 obč. zák. se dále člení na přímé imise, které jsou protiprávní jen, jsou-li nepřiměřené místním poměrům a podstatně omezují vlastníka pozemku, a nepřímé imise, jež jsou protiprávní za každých okolností.

Ochrany před „běžnými imisemi“ nebo dokonce před jejich hrozbou se lze v zákonem specifikovaných případech domáhat i žalobou na pozitivní konání vlastníka pozemku, na kterém imise vzniká. Např. záštitu před imisí stékáním vodou ze sousední stavby poskytuje žaloba o úpravu stavby tak, aby z ní nestékala voda nebo nepadal sníh či led (§ 1019 odst. 1 obč. zák.).

Ustanovení § 1013 odst. 2 a § 1004 odst. 1 obč. zák. upravují režim tzv. privilegovaných imisí, tedy imisí z úředně schválené činnosti, před nimiž se až na výjimečné případy[11] nelze chránit žalobou na zdržení se imisí podle § 1013 odst. 1 obč. zák., ani specifickými žalobami na pozitivní konání (např. již zmíněný § 1019 odst. 1 obč. zák.). Soused může nárokovat jen finanční odškodnění podle § 1013 odst. 2 obč. zák.

V. ZÁKLADNÍ PRINCIPY PŘI APLIKACI USTANOVENÍ O IMISÍCH

1. Pravidla vymezující případy a okruh osob, na které dopadají normy o imisích

Bez ohledu na to, o jaký typ imise jde, se aplikaci norem o imisích prosadí následující obecná pravidla.

Ustanovení § 1013 odst. 1 obč. zák. se vztahuje i na domy, které nejsou součástí pozemku, protože je má ve vlastnictví osoba odlišná od vlastníka pozemku. Ustanovení § 1013 odst. 1 obč. zák. totiž zjevně vychází z předpokladu, že stavba je od 1. 1. 2014 součástí pozemku, a proto jsou zapovězeny i takové imise, které pronikají do stavby stojící na pozemku (srov. s § 3023 obč. zák.). Z téhož důvodu může být osobou pasivně legitimovanou ve sporu z imise vlastník stavby, pokud právě jeho stavba produkuje imise.

J. Spáčil konstatuje, že právo na ochranu před imisí je třeba poskytnout nejen tehdy, když jsou imise i její původce s jistotou prokázány, ale i tehdy, když je vysoce pravděpodobné, odkud imise pocházejí a kdo jim může a má za povinnost reálně zamezit.[12] Tento závěr je třeba vyložit v kontextu zvláštní povahy imise. Např. u imise prachu nebo u náletu včel reálně nelze u každé jednotlivé části imise (např. u jediné včely) s jistotou prokázat, že právě tato částečka má svůj původ v konkrétním zdroji imise (např. v úlu na sousedově pozemku). Nicméně je jisté, že imise jako celek je v rozhodujícím množství produkována na konkrétním místě, a právě proto je přiměřené uzavřít, že za imisi jako celek odpovídá vlastník (nebo provozovatel) tohoto zdroje imisí, vůči němuž je požadavek na zdržení se imise uplatněn.[13]

Odpovědnost za imise v právním smyslu (viz předchozí kapitola IV.) je objektivní odpovědností, bez zřetele na zavinění vlastníka pozemku. Tento fakt plyne z § 1012 věty druhé a z § 1013 odst. 1 obč. zák., podle nichž vlastník pozemku způsobujícího imisi odpovídá za výsledek (za způsobení imise), nikoliv za volní jednání vedoucí ke způsobení imise. Výjimečně imise může vzniknout i nečinností vlastníka pozemku, např. v případě přemnožení škůdců, hmyzu nebo plevelnatých rostlin nebo dokonce zdraví nebezpečných virů či bakterií, které posléze pronikají na sousední pozemek.

Osobou aktivně legitimovanou k uplatnění nároku na ochranu před imisí je nejen vlastník, ale i uživatel pozemku, který je postižen imisí. Za imisi odpovídá (je pasivně legitimován) nejen vlastník pozemku původu imise, ale i provozovatel zdroje imise.[14] Samozřejmě za předpokladu, že řízení vůči subjektu – nevlastníku pozemku – povede k dlouhodobému vyřešení imisní situace. Vlastník pozemku způsobujícího imise může být žalován jen tehdy, když má právní možnost imisi zabránit (NS 22 Cdo 223/2005).[15]

„Sousedem“ je nejen vlastník, držitel nebo uživatel bezprostředně sousedícího pozemku, ale i vzdálenějšího pozemku, který produkuje imisi nebo je imisí postižen (viz § 1013 odst. 1, § 1012 věta druhá obč. zák.). Stejným způsobem je třeba přistupovat k termínu „sousední pozemek“.

Povinnost zdržet se imise je spjata s pozemkem, a proto přechází na nového vlastníka pozemku. Jestliže následkem imise již došlo ke způsobení újmy, je povinen k její náhradě ten, kdo vlastnil pozemek původu imise v době vzniku újmy. Újma na pozemku přitom vzniká v době, kdy bylo s imisí započato, protože je dána snížením hodnoty pozemku vypočítané z obvyklé ceny pozemku před započetím imise a poté.

Vnikání zvířat nyní zákon nepokládá za imisi, zřejmě proto, že zvíře se nepokládá za věc nebo za fyzikální úkaz (§ 494 obč. zák.). Vniknutí zvířat na cizí pozemek se však posuzuje stejně jako imise a vlastník sousedního pozemku může podat návrh na uložení povinnosti „zdržet se rušení vnikáním chovných zvířat“, která typově v rozsudku označí.[16]

Mezi vlastníky, držiteli nebo uživateli sousedních pozemků nebo pozemků, které se navzájem ovlivňují, vznikají vztahy nejen následkem imise. Tyto vztahy zákon řeší speciálními normami odlišnými od ustanovení o imisích. Např. v § 1014, 1021 a 1022 obč. zák. řeší právo vstupu na sousední pozemek, § 1016 obč. zák. se mj. zabývá nabýváním vlastnického práva k plodům spadlým na sousední pozemek nebo k sousedem odstraněným podrostům a převisům. Ustanovení § 1024 až 1036 obč. zák. upravují režim rozhrad a práva cesty. Ustanovení o imisích není možné se zmíněnými normami směšovat, i když důvodem pro aplikaci některého z nich, např. pro zřízení rozhrady, může být i pronikání imise.

2. Exkurz o nehmotných imisích

Část české civilistiky rozlišuje mezi fyzickými (materiálními) a nehmotnými (ideálními) imisemi. Materiální imisí je např. pronikání vody nebo prachu, nehmotnou imisí je např. obtěžování souseda pohledem.[17] Ze znění § 1013 odst. 1 obč. zák. však plyne, že za imise je možné pokládat jen hmotné (fyzikálně změřitelné) projevy existence věci, nikoliv osobní projevy vlastníka této věci nebo osob, které ji užívají. Případné obtěžování pohledem nebo slovní urážka je sice rovněž protiprávním jednáním svého původce, které je však postižitelné nikoliv podle § 1013 odst. 1 obč. zák., ale podle ustanovení poskytujících ochranu osobnostním právům postiženého člověka. Navíc nelze pominout, že takové protiprávní jednání škodí nikoliv sousednímu pozemku, resp. jeho užívání, ale zcela konkrétní postižené osobě. Adresátem imise dle § 1013 obč. zák. však není člověk, ale postižený pozemek. Komentáře, které za imisi pokládaly i fyzikálně změřitelné obtěžování (např. stalking souseda), jsou s ohledem na změnu právní úpravy neaktuální.[18]

Za imisi, která má původ v obtěžování pohledem (nebo např. křikem), je však možné pokládat jednání souseda nebo uživatelů sousedního pozemku, které není zaměřeno na jedinou osobu, ale vůči komukoliv, kdo se na pozemku zdržuje.

Např. obtěžování pohledem by mohlo být pokládáno za tzv. nepřímou imisi ve smyslu § 1013 obč. zák. jen v takovém výjimečném případě, kdy by bylo spojeno s užíváním bytového domu nájemci, jehož okna jsou nevhodně umístěna převážně na pozemek užívaný rodinou vlastníka sousedního pozemku k rekreačním účelům (např. ke koupání se v privátním bazénu u rodinného domu). O nepřímou imisi by mohlo jít v případě, kdy obtěžování vlastníků rodinného domu pohledem by nemělo povahu stalkingu některého z nich, a naopak by bylo spojeno s narušením dříve pokojného soukromí při užívání pozemku. (NS 22 Cdo 1150/1999)

Naopak soustavné a závažné narušování soukromí vlastníka nebo uživatele nemovitosti fotografováním nebo pořizováním jiného obrazového záznamu v kontextu aktuální úpravy již nemůže být vyhodnoceno jako imise podle § 1013 obč. zák. a dosavadní judikaturu již není případné použít. (NS 22 Cdo 583/2011)

Obtěžování pohledem nebo natáčením či křikem (nadávkami) může být důvodem pro aplikaci § 1027 obč. zák., tedy pro uložení povinnosti k oplocení pozemku. A to bez ohledu na skutečnost, zda toto obtěžování má charakter zásahu do osobnostních práv (např. stalking konkrétní osoby), nebo jde o nepřímou imisi ve smyslu § 1013 odst. 1 obč. zák. Ustanovení § 1027 obč. zák. a jemu podobná ustanovení (např. § 1020 či § 1017 odst. 1 obč. zák., jež souseda opravňují k uplatnění požadavku na odstranění stavby nebo stromů při hranici s pozemkem), zpravidla jsou prostředkem ochrany před imisí, ale jejich dikce umožňuje dovolat se jich i v jiných případech, kdy je pro to „rozumný důvod“.

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Titulní strana

Tiráž

O autorovi

Seznam použitých zkratek

Úvod

ČÁST PRVNÍ

OBECNÝ VÝKLAD K IMISÍM

I. Imise v užším a širším smyslu

II. Koncepční rozdíl mezi starou a novou úpravou

III. Projev přirozených vlastností věci, průchozí imise

1. Projevy přirozených vlastností věci a obvyklého způsobu jejího využívání

2. Průchozí imise

IV. Hierarchie norem upravujících imise

V. Základní principy při aplikaci ustanovení o imisích

1. Pravidla vymezující případy a okruh osob, na které dopadají normy o imisích

2. Exkurz o nehmotných imisích

BĚŽNÉ (NEPRIVILEGOVANÉ) IMISE PODLE § 1013 odst. 1 obč. zák.

II. Přímé a nepřímé imise

3. Míra nepřiměřená místním poměrům

IMISE POCHÁZEJÍCÍ Z ÚŘEDNĚ SCHVÁLENÉHO PROVOZU A Z ÚŘEDNĚ POVOLENÉ STAVBY

I. Ohrožení držitele prováděním stavby (§ 1004 obč. zák.)

8. Relevantní námitky a jejich uplatnění

10. Průběh soudního řízení o zákazu stavby

IMISE VZNIKLÉ PROVOZEM ZÁVODU A PODOBNÉHO ZAŘÍZENÍ (§ 1013 odst. 2 obč. zák.)

IV. Úřední schválení provozu závodu

V. Podmínka zohlednění práv sousedů

SPECIFICKÉ SKUTKOVÉ PODSTATY

I. Zákaz sázení stromů v blízkosti hranice pozemku (§ 1017 obč. zák.)

II. Povinnost k úpravě pozemku (§ 1018 obč. zák.)

IV. Ochrana před imisí vodou ze sousední stavby nebo pozemku (§ 1019 odst. 1 obč. zák.)

V. Zákaz zřizování stavby u hranice pozemků (§ 1020 obč. zák.)

VI. Povinnost k oplocení pozemku (§ 1027 obč. zák.)

PRÁVA A POVINNOSTI MEZI SOUSEDY NEMAJÍCÍ PŮVOD V PORUŠENÍ PRÁVA

I. K obnovení panství nad movitou věcí nebo zvířetem na cizím pozemku (§ 1014 obč. zák.)

II. Podrosty, převisy a plody ze stromů a keřů souseda (§ 1016 obč. zák.)

III. Právo vstupu na pozemek za účelem údržby a hospodaření na sousedním pozemku (§ 1021 obč. zák.)

IV. Právo na provádění stavebních prací ze sousedního pozemku (§ 1022 obč. zák.)

V. Užívání prostoru nad pozemkem a pod pozemkem (§ 1023 obč. zák.)

VI. Rozhrady

2. Vlastnictví rozhrady

3. K právu žádat údržbu a opravu rozhrady (§ 1026 obč. zák.)

4. Právo na určení hranice mezi pozemky

PRÁVO CESTY

I. Obsah a rozsah práva cesty, režim práva cesty

II. Vznik práva cesty

III. Právní skutečnosti ovlivňující rozhodnutí o právu cesty

1. Podmínky pro zřízení práva cesty

1.5 Podmínka vyváženosti práv a povinností ze zřízení cesty

V. Problém určitosti při vymezení práva cesty

VI. Ustavení práva cesty rozhodnutím soudu

VII. Náhrada za zřízení práva cesty

VIII. Zánik práva cesty